ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7997/20 Справа № 210/4840/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 210/4840/19
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Зубакової В.П., 
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,
секретар судового засідання: Євтодій К.С.
сторони:
позивачка – ОСОБА_1 , 
відповідач – Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Якименко Сергій Георгійович, на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року, яке ухвалене суддею Ступаком С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 березня 2020 року -,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворіжгаз» про захист прав споживачів.
Позовна заява мотивована тим, що вона є побутовим споживачем природного газу за адресою свого фактичного проживання: АДРЕСА_1 . 18.03.2019 року їй було припинено газопостачання. ОСОБА_1 звернулась до працівників відповідача, які повідомили їй, що постачання припинено через нараховану заборгованість за якесь порушення, та надано розрахунок на суму 99824,61 грн.
25.04.2019 року відповідачем був складений рахунок на оплату необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості, який був направлений позивачці. 
Відповідно до вказаного розрахунку комісія газорозподільного підприємства з приводу виявлених порушень розрахувала вартість не облікованого газу в розмірі 99824,61 грн., яку відповідач вимагав від ОСОБА_1 сплатити протягом 15 календарних днів. 
Позивачка зазначає, що ніяких порушень договору з відповідачем по розподілу газу, за які можливо нарахувати такий борг не скоювала.
В зв`язку з відключенням газопостачання, позивачка зазнає моральну шкоду, яка полягає в порушенні її конституційних прав: на повагу на житло, права на користування природними ресурсами, право власності, прав наданих споживачу. Крім того, моральна шкода полягає не тільки в порушенні прав споживача, а й в порушенні її звичайного графіку життя, необхідність використовувати електричну енергію та альтернативні джерела, замість природного газу, що є більш дорожчим, та менш зручним, моральну шкоду оцінює в розмірі 1 мінімальної заробітної плати, що становить 4173,00 грн.
Просила зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»» відновити газопостачання за адресою: с. Вільне, вул. Миру, буд. № 15, Криворізького району, Дніпропетровської області, визнати ОСОБА_1 такою, що не зобов`язана сплачувати відповідачу Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» 99 824,61 грн. згідно розрахунку від 25.04.2019 року та стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, у розмірі 4173,00 грн.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1  до Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Криворіжгаз» про зобов`язання відновити газопостачання та відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діє адвокат Якименко С.Г., просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачка ніяких порушень договору з відповідачем по розподілу газу, за які можливо нарахувати борг, не скоювала, вважає, що відповідач повинен надати докази того, що позивачка скоїла порушення норм права, які надають Оператору ГРМ право припинити постачання природного газу. Наполягає, що споживач має право на більшу увагу суду, оскільки є більш слабкою стороною.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, АТ «Криворіжгаз» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 , адвоката Якименко С.Г., який наполягав на доводах апеляційної скарги та просив її задовольнити, відповідача – представника АТ «Криворіжгаз» Щербачова А.П., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, а саме з рахунку на оплату необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості від 25.04.2019 року, що на підставі акта про порушення від 12.04.2019 року № 286 до споживача ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з приводу виявлених порушень несанкціоноване втручання в роботу лічильника газу, комісія газорозподільного підприємства ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час АТ «Криворіжгаз», розрахувала необлікований (донарахований) об`єм природного газу і його вартості у розмірі 99824,61 грн. (а.с.11).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів того, що припинення газопостачання відбулося з порушенням закону. Крім того, суд першої інстанції вважав, що визнання позивачки такою, що не повинна сплачувати відповідачу борг, згідно розрахунку, без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такого боргу та надання доказів на її спростування, не передбачено діючим законодавством, в якості способу захисту прав, а саме по собі нарахування відповідачем заборгованості, не встановлює для позивача будь-яких обов`язків. Також, в зв`язку з встановленням в судовому засіданні відсутності протиправних дій відповідача, в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, відмовлено.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правовідносини між газорозподільними підприємствами та споживачами природного газу (населенням) урегульовано Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, а також договорами про приєднання споживача до газорозподільної системи.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом статей 11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав – це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. 
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13, підстав відступити від зазначеного висновку не встановлено.
Так, за змістом пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем передбачено, що вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу (несанкціонованому споживачу) в результаті задоволення акта про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку оператора газорозподільної системи, який надається під особистий підпис споживача (несанкціонованого споживача) або надсилається йому рекомендованим поштовим відправленням разом із супровідним листом, що оформлюється у довільній формі.
У разі незгоди споживача (несанкціонованого споживача) з об`ємом та/або вартістю необлікованого (донарахованого) природного газу, він може оскаржити їх у судовому порядку, тоді до винесення остаточного рішення у судовій справі заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу не вважається простроченою.
Таким чином, зазначеним нормативно-правовим актом прямо передбачено, що споживач у разі незгоди з об`ємом та/або вартістю необлікованого (донарахованого) природного газу, має право оскаржити такий акт (вимогу) в судовому порядку, і тоді до винесення остаточного рішення у судовій справі заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу не вважається простроченою.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рахунку на оплату необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості від 25.04.2019 року, підставою складання акту про порушення від 12.04.2019 року № 286 за адресою: АДРЕСА_1 , споживача ОСОБА_1 , є виявлення порушення - несанкціоноване втручання в роботу лічильника газу.
Згідно глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систему разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 11 до цього Кодексу.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовної вимогою про відновлення газопостачання, вказувала, що їй припинено газопостачання за невідоме їй порушення, стверджувала, що порушень договору з відповідачем по розподілу газу, за який можливо нарахувати борг, вона не скоювала, проте, на підтвердження зазначених обставин жодного доказу не надала.
Крім того, звернувшись до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_1 вважає, що саме відповідач повинен довести та надати докази, того, що позивачка скоїла порушення.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За приписами ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, стосовно неправомірних дій відповідача, правових підстав для відновлення газопостачання.
В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивачкипро те, що позивачка ніяких порушень договору з відповідачем по розподілу газу, за які можливо нарахувати борг не скоювала, що відповідач повинен надати докази того, що позивачка скоїла порушення норм права, які надають Оператору ГРМ право припинити постачання природного газу.
З приводу позовної вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про те, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не встановлено протиправності дій відповідача.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі позивачка.
Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Докази та обставини, ні які посилається позивачка в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Якименко Сергій Георгійович – залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського   районного суду  м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня  2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 жовтня 2020 року.

Головуючий:                                        

Судді: