ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року                                                                              Справа № 906/980/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Юрчук М.І. ,  суддя Крейбух О.Г. 

секретар судового засідання Котюбіна А.О. 
за участю представників:
позивача - Оніщук В.М. 
відповідача - Ткаченко Ю.П. 
третьої особи - Кисіль Т.В. 
розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Житомирської області, ухвалене 10.07.2020 року суддею Сікорською Н.А. у м. Житомир (повний текст рішення складено 17.07.2020 року) у справі № 906/980/19 
за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"  
до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
про повернення майна та стягнення 13879,63 грн.

ВСТАНОВИВ:
АТ "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства об`єднана гірничо-хімічна компанія" про зобов`язання Філії Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" повернути позивачу в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 2, 077 тис. куб. метрів та стягнення з відповідача на користь позивача 13879, 63 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 2, 077 тис. куб. метрів.
Обґрунтовуючи вказаний позов, товариство зазначило про те, що у квітні 2016 року АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" безпідставно набуло з газотранспортної системи 2, 077 тис. куб. м. природного газу, власником якого є позивач. Товариство вказало, що для відбору АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" у квітні 2016 року природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, через газорозподільну систему, оператором якої є ПАТ "Житомиргаз", відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності він не мав підстав здійснювати такий відбір та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання. Однак відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу, безпідставно та без оформлення будь-яких  договірних  відносин  з позивачем здійснив  відбір природного газу в квітні 2016 року в обсязі 2, 077 тис. куб. м.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 05.12.2019 року здійснено заміну первісного відповідача Філію "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо -хімічна компанія" на належного відповідача - Акціонерне           товариство "Об`єднана гірничо - хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо - хімічна компанія".
Ухвалою суду першої інстанції від 24.12.2019 року залучено  до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача АТ  Національна акціонерна компанію "Нафтогаз України".
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 10.07.2020 року у задоволенні позову АТ "Укртрансгаз" відмовлено повністю.
Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, який конкретно обсяг природного газу використано АТ "Укртрансгаз" у квітні 2016 року для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, а який для забезпечення балансування та судом таких обставин не встановлено. Тобто позивач не довів, що обсяг природного газу використаного відповідачем у квітні 2016 року взагалі у нього був та міг бути використаним.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить останнє скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач зазначив про те, що висновки місцевого господарського суду свідчать про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та не відповідність таких висновків обставинам справи.
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 13.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Житомирської області від 10.07.2020 року у справі № 906/980/19. Постановлено здійснити розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. 
28.08.2020 року на адресу суду від скаржника надійшло клопотання про проведення розгляду апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 року розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні.
Від відповідача на адресу суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить  рішення Господарського суду Житомирської області від 10.07.2020 року у справі № 906/980/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ "Укртрансгаз" без задоволення.
В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги у повному обсязі, просив задовольнити останню.
Представник відповідача вимоги апеляційної скарги заперечив з підстав, зазначених у надісланому на адресу суду відзиві. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Представник третьої особи підтримала вимоги апеляційної скарги позивача у повному обсязі, просила рішення суду першої інстанції скасувати.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши представників учасників справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2015 року між ПА "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та ПАТ "Укртрансгаз" (покупець) був укладено  договір про закупівлю природного газу № 1504000825-ВТВ, згідно п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупця у 2015 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Згідно п. 2.1 договору, продавець передає покупцеві у квітні-грудні 2015 року газ в загальному обсязі 1827749, 736 тис.куб.м. 
Згідно з актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 року, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" поставило ПАТ "Укртрансгаз" для балансування природний газ у квітні 2016 року в обсязі 13810, 676 тис.куб.м. на суму 103662934, 06 грн.  Згідно з актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 року, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" поставило ПАТ "Укртрансгаз" природний газ у квітні 2016 року в обсязі 21154, 528 тис.куб.м. на суму 158785887, 17 грн. для забезпечення власних виробничо-технологічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат.
15.12.2015 року між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" (споживач) укладено договір постачання природного газу № 4401/16-БО-10 з додатковими угодами, згідно якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року 33 тис.куб.м. природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.
21.12.2015 року між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" (споживач) було укладено договір постачання природного газу № 4400/16-ТЕ-10, згідно якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року 45 тис.куб.м. природного газу виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Згідно п. 7.3 договорів постачальник має право припинити або обмежити постачання природного газу споживачу у разі несанкціонованого відбору.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 01.01.2016 року між ПАТ по газопостачанню  та газифікації  "Житомиргаз" (оператор ГРМ)  та ДП  "Об`єднана гірничо-хімічна  компанія" (Філія "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат") укладено договір розподілу природного газу шляхом підписання відповідачем заяви-приєднання № 094210JW3KCT016  до умов договору  розподілу  природного газу (для споживача, що не є побутовим).
Позивач, в обґрунтування підстави звернення за захистом до господарського суду вказав,  що у квітні 2016 року АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" безпідставно набуло з газотранспортної системи 2, 077 тис.куб.м. природного газу, власником якого є АТ "Укртрансгаз" та отриманого ним на підставі договору № 1504000825- ВТВ  від 27.04.2015 року про закупівлю природного газу.
Згідно інформації про надходження на точках входу та розподіл по точках виходу обсягів природного газу віднесених на операторів газорозподільних мереж, з зазначенням обсягів небалансу за 2016 рік, обсяг небалансу ПАТ "Житомиргаз" по контрагенту Філія "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" без підтверджених номінацій у квітні 2016 року склав 2,077 тис. куб. м. Згідно довідки про списання газу на балансування 01.01.2016-30.06.2018 р.р. за підписом головного бухгалтера АТ "Укртрансгаз" у квітні 2016 року, зокрема, 30.04.2016, було списано 13810, 676 тис.куб.м. газу (вартістю 88829898, 75 грн.) на балансування.
Судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю, проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.
Постановами Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015 року та № 187 від 22.03.2017 року "Про затвердження Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку при природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у період функціонування ринку природного газу" п. 17 Положення № 758 та п. 12 Положення № 187 передбачено, що постачання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" природного газу (надання номінацій) виробнику теплової енергії здійснюється виключно у разі виконання останнім, як мінімум, двох умов: укладення з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" договору постачання природного газу відповідно до законодавства, а також забезпечення хоча б однієї з передбачених Положенням умов щодо розрахунків за газ. 
Здійснення господарської операції є вольовою дією її учасників. Якщо мова йде про операцію поставки, то одна сторона (постачальник) має вчинити дії щодо розпорядження своїм майном. Постачальник як власник майна природного газу, має право здійснювати своє право власності відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК), розпоряджатись своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України), Держава при цьому не втручається у здійснення власником права власності (ч. 6 ст. 319 ЦК України). Право розпорядження - це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам.
В силу ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 17 Положення, постачання природного газу НАК "Нафтогаз України" виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та з дотриманням принципу недискримінації.
Примірний договір про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затверджений постановою № 357 Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 року.
Відповідно до абзацу 2 пункту 13 Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затверджений постановою № 357 Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 року право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.
Підпунктом 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що продаж (реалізація) товарів будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання.
Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача з моменту передачі природного газу після підписання актів приймання передачі. Грошові зобов`язання сторін, які уклали договір, виникають у випадку виконання однією стороною робіт, надання послуг, реалізації товару, якщо інше не передбачено договором (іншим правочином), а іншою у випадку перерахування грошових коштів на виконання робіт, надання послуг, оплату товару, або за виконані роботи, отримані послуги, отриманий товар. 
Тобто доказом який підтверджує факт поставки газу є підписаний між сторонами акт приймання-передачі природного газу, який фіксує проведення господарської операції.
Пунктом 3.1 договору постачання природного газу, укладеного ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зі споживачем, передбачено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі природного газу. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
У пункті 3.2 договору постачання природного газу зазначено, що споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. 
Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 договору. 
Пунктом 3.4 договору постачання природного газу передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання - передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу. 
Таким чином, як вбачається із вищевикладеного, договір та інші правочини за своєю сутністю є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків та свідчать про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне здійснення. Факт здійснення господарської операції підтверджується не укладенням договору, а вчиненням фактичних дій, що спричиняють рух активів та капіталу.
Матеріалами справи стверджується, що відповідно до укладених між відповідачем та третьою особою договорів постачання природного газу № 4400/16-ТЕ-10 від 21.12.2015 та № 4401/16-БО-10 від 15.12.2015, відповідач отримував газ протягом січня-березня 2016 року на виконання пунктів 2.1 договорів.
В квітні 2016 року відповідачем спожито 2,077 тис.куб.м, що стверджується складеним актом між ПАТ "Укртрансгаз" та відповідачем про надання послуг з транспортування природного газу.
Споживання газу в зазначеному об`ємі протягом квітня 2016 року не заперечується відповідачем. Також не заперечується обставина щодо відсутності оплати з боку відповідача за спожитий в квітні 2016 року об`єм газу.
Оскільки укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами на постачання природного газу не було передбачено постачання на квітень 2016 року, відповідач в травні 2016 року надіслав третій особі проекти додаткових угод до вищевказаних договорів про продовження їх дії з 01.04.2016 по 30.04.2016 з метою врегулювання обставин спожитого газу.
Згідно відповіді НАК "Нафтогаз України" від 26.05.2016, останнім повідомлено про неможливість підписання додаткових угод, оскільки станом на 17.05.2016 документальне оформлення фактично використаних контрагентами компанії обсягів газу вже було завершене, а операції по реалізації газу відображені в бухгалтерському обліку з одночасною реєстрацією податкових накладних. При цьому повідомлено відповідача, що ним допущено несанкціоноване використання природного газу в квітні 2016 року та повернуто додаткові угоди без підписання.
Таким чином, виходячи з умов укладених договорів постачання природного газу та документально підтверджених обставин справи судова колегія дійшла висновку про те, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не здійснювало постачання природного газу відповідачу в квітні 2016 року.
Колегією суддів не приймається до уваги твердження відповідача про те, що не дивлячись на відсутність виділених номінацій в квітні 2016 року, спожитий ним природний газ в обсязі 2,077 тис.куб.м. вважається газом, придбаним у НАК "Нафтогаз України", оскільки відповідно до Розпорядження КМУ від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" останнє було зобов`язане видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до укладених договорів.
В даному випадку слід зазначити, що на момент прийняття Розпорядження КМУ договори між відповідачем та третьою особою від грудня 2015 були виконані та припинили свою дію. Вказане розпорядження стосувалось опалювального сезону 2016/17, а не сезону 2015/16 (в якому відбулось несанкціоноване споживання). Також слід відмітити, що розпорядженням зобов`язувалось видати номінації під існуючі укладені договори, а не ті які припинили свою дію. Таким чином доводи відповідача в цій частині є безпідставними.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Главою 83 ЦК України регулюються два види позадоговірних зобов`язань, а саме: 
- зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного набуття майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи (потерпілого);
- зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи (потерпілого).
Зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:
- по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути з її володіння. (Так, відповідач за спірний період в квітні 2016 набув природний газ у обсязі 2, 077 тис. куб. метрів);
- по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. (Відповідач здійснив відбір (споживання) природного газу з газотранспортної системи тобто з ресурсу позивача);
- по-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. (Так, відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь -яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір природного газу в квітні 2016 набув природний газу обсязі 2, 077 тис. куб. метрі).
З огляду на зазначене, здійснений відповідачем відбір природного газу з ресурсу позивача за відсутності у відповідача постачальника природного газу за спірний період та будь-яких договірних відносин з позивачем, вказує на наявність умов, що є правовою підставою для застосування ст. 1212 ЦК України. 
Для відбору відповідачем у квітні 2016 року природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, через газорозподільну систему, оператором якої є АТ "Житомиргаз", відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання як це передбачено абз. 2 п. 3 Глави 5 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року № 2494 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та п. 10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року № 2496. 
Однак, відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір 2, 077 тис. куб. м. природного газу, що підтверджується звітом ПАТ "Житомиргаз" про обсяги газу, що були використані споживачами у квітні 2016 року, в якому в графі "Обсяг згідно підтверджених номінацій" за квітень 2016 року зазначено 0, 000 тис. куб. м. природного газу, а в графі "Обсяг згідно алокацій" вказано фактично безпідставно відібраний відповідачем з газотранспортної системи у квітні 2016 року обсяг 2, 077 тис. куб. м. природного газу. 
Оскільки відповідачем у квітні 2016 року не було подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, то відбір 2, 077 тис. куб. м. природного газу відповідачем був здійснений з обсягів природного газу позивача, що були придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій Оператора ГТС.
Як зазначено вище, згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідач набув природний газ позивача у квітні 2016 року в обсязі 2, 077 тис. куб. м. природного газу, без будь-якої правової підстави. 
В силу ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. 
Виходячи із наведеного, відповідач зобов`язаний повернути позивачу безпідставно набуте майно, а саме природний газ в загальному обсязі 2, 077 тис. куб. метрів.
З огляду на вищевказане судова колегія вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено споживання газу відповідачем саме з його ресурсу. 
Стосовно обґрунтованості поважності причин пропуску позивачем строків позовної давності та її застосування у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.
В силу п. 2. 2 та п. 2. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 року № 10, за змістом ч.  1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.
Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення. - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).
Як встановлено судом, відповідачем у тому числі у спірний період було здійснено несанкціонований відбір обсягів природного газу з газотранспортної системи, що призвело до порушення співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли до газотранспортної системи через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраних з точки виходу AT "Житомиргаз", яке було врегульовано саме позивачем за рахунок вжитих заходів фізичного балансування (п. 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС у редакції чинній на час спірних правовідносин) шляхом подання до газотранспортної системи відповідних обсягів природного газу, придбаних у НАК "Нафтогаз України". 
Вжиття таких заходів передбачається нормами спеціального законодавства, зокрема, Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газотранспортної системи.
Несанкціонованим відбором природного газу, зокрема, є відбір природного газу за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період.
Позивач для забезпечення фізичного балансування здійснював комерційне балансування, яким є діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих у процедурі алокації (п. 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС).
Тобто, для фізичного балансування, а саме забезпечення співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу, позивач у випадку виявлення різниці між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації (небаланс), здійснив комерційне балансування, завдяки якому відновлено співвідношення обсягів природного газу в газотранспортній системі.
Небалансом є різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації (п. 5 глави 1 Розділу І Кодексу ГТС).
Отже, для виявлення позивачем у газотранспортній системі небалансів обсягів природного газу, останній здійснив алокацію - віднесення Оператором ГТС обсягу природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів)) та визначив за певний період обсяги небалансу таких замовників (п. 5 глави 1 Розділу І Кодексу ГТС). 
При здійсненні алокації позивач, як Оператор ГТС, використовував в т.ч. фактичні дані стосовно обсягів природного газу, які були передані через точку виходу з газотранспортної системи до суміжних систем - інших газотранспортних систем, газорозподільних систем, газосховищ, установок LNG, систем суміжного газовидобувного підприємства, інших систем, що мають фізичне з`єднання з газотранспортною системою (п. 5 глави 1 Розділу І Кодексу ГТС). 
Алокація фактичних обсягів споживача можлива тільки на постачальника, зазначеного у відповідній підтвердженій номінації/місячній номінації/реномінації, крім випадків, передбачених нижче. У разі несанкціонованого відбору газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію на відповідного оператора газорозподільної системи -AT "Житомиргаз" (п. 10 Глави 3 Розділу XII Кодексу ГТС).
Отже, виходячи з вищевказаних положень норм спеціального законодавства, позивач намагався захистити свої порушені права ще з того часу, як відповідачем було здійснено несанкціонований відбір природного газу та позивачем було здійснено фізичне балансування, а також у встановленому порядку за утворений небаланс позивачем були висунуті вимоги по оплаті: спочатку AT "НАК "Нафтогаз України", якого позивач помилково вважав постачальником, потім AT "Житомиргаз", як оператору газорозподільної системи, в межах комерційного балансування шляхом надання відповідної послуги, яка в результаті була залишена без задоволення і відповідно стали порушеними правами позивача на отримання відшкодування вартості безпідставно набутих обсягів природного газу, збалансованих позивачем. 
В силу ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Таким чином, судом встановлено, що позивач захищає свої порушені права ще з того часу, як довідався про порушення свого права, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, які позивач намагався захистити спочатку у передбачений вказаними нормами спеціального законодавства спосіб шляхом пред`явлення вимог по оплаті послуг балансування АТ "НАК "Нафтогаз України" (справа № 910/10225/16).
Аналогічна ситуація за той період часу мала місце також із несанкціонованими відборами природного газу іншими споживачами по всій України, які несанкціоновано відбирали природний газ не лише з точки виходу оператора газорозподільної системи AT "Житомиргаз", а і з точок виходу з газорозподільних мереж інших суб`єктів господарювання по іншим регіонам, до яких АТ "Укртрансгаз" так само заявляв аналогічні позовні вимоги, захищаючи в судах свої порушені права.
Таким чином,  довідавшись про порушення своїх прав, АТ "Укртрансгаз" вживав і продовжує вживати заходи щодо захисту порушених прав у судовому порядку, у зв`язку з чим ще має право скористатись іншими невикористаними способами судового захисту, передбаченими чинним законодавством.
Відтак, враховуючи, що способи захисту порушених прав у порядку, визначеному нормами спеціального законодавства, є вичерпаними та не призводять до бажаного результату, AT "Укртрансгаз" скористався іншим способом захисту та звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, зокрема, із позовом до АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат", як безпосередньо до фактичного набувача безпідставно набутих обсягів природного газу, як це передбачено положеннями ст. 1212, 1213 ЦК України.
Реалізовуючи такий спосіб захисту своїх порушених прав після вичерпання способу, визначеного нормами спеціального законодавства, AT "Укртрансгаз" зазначає про те, що строк позовної давності щодо позовних вимог до АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" має обчислюватись не з моменту коли відповідач у 2016 році безпідставно набув майно, а з того моменту, як позивач довідався саме про особу, яка його порушила. 
Відповідно до пунктів 1 - 2 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС (в редакції діючій з 28.04.2017 року), оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу за цей газовий місяць. Місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор газотранспортної системи.
Судом встановлено, що до 28.04.2017 року AT "Укртрансгаз" цю функцію не здійснювало, а обов`язок щодо визначення обсягів газу у розрізі кожного замовника здійснювати міг виключно Оператор газорозподільних мереж. Лише отримавши з 28.04.2017 року повноваження в частині функцій оператора ГТС, щодо здійснення процедури алокації обсягів природного газу, отримавши всю необхідну актуальну інформацію від операторів ГРМ, позивач і дізнався про порушення свого права, щодо безпідставного набуття природного газу з ГТС всіма споживачами на території України і про осіб, які такі дії вчинили.
За таких обставин, датою коли позивач довідався про порушення своїх прав та інтересів є щонайменше дата внесення змін НКРЕКП до Кодексу ГТС, щодо виключних повноважень здійснення процедури алокації.
Виходячи з такого, перебіг строку позовної давності почався з 28.04.2017 року, та на даний час є таким, що не сплив. 
Проте, в будь-якому випадку, враховуючи що позивач ще з 2016 року намагається захистити свої порушені права всіма можливими законними способами, то навіть пропущений строк позовної давності щодо позовних вимог до АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" за вищевикладених обставин є пропущеним з поважних причин та підлягає судовому захисту.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що причини пропущення позивачем строку позовної давності є поважними, а майнове право позивача таким, що підлягає захисту.
В силу ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, не з`ясувавши обставин, які входили до предмета доказування в даній справі, не перевіривши й не оцінивши відповідні докази, суд першої інстанції припустився порушення ст. 86 ГПК України щодо оцінки судом доказів на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів та ч. 5 ст. 236 ГПК України стосовно ухвалення рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Поряд з цим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача є альтернативними, оскільки позивач просив зобов`язати відповідача повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 2,077 тис.куб.метрів. та стягнути з відповідача вартість безпідставно набутого майна в сумі 13879, 63 грн. Тобто позивач не ставив альтернативну вимогу, а просив повернути майно та стягнути кошти.
Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем використано спірні обсяги природного газу в опалювальному сезоні 2016 року, а відтак, відсутня фізична можливість їх повернення. Таким чином підлягає задоволенню позовна вимога АТ "Укртрансгаз" про стягнення з відповідача 13879, 63 грн. вартості спожитого природного газу, а в решті позовних вимог суд відмовляє. 
З огляду на викладене, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 10.07.2020 року у справі № 906/980/19 винесене без повного встановлення всіх обставин справи з порушенням вказаних норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
За умовами ст.ст. 129, 282 ГПК України суд апеляційної інстанції проводить новий розподіл судових витрат, за яким понесені у справі судові витрат покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд,  - 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задоволити частково. 
2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 10 липня 2020 року у справі №906/980/19 скасувати. Прийняти нове рішення. Позов задоволити частково. 
Стягнути з Філії Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (вул. Шевченка, 1 смт. Іршанськ, Хорошівський район, Житомирська область, код ЄДРПОУ 39391950) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (вул. Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021, код ЄДРПОУ 30019801) - 13879,63 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 2, 077 тис.куб.метрів. та 4802,50 грн. судового збору.
3. Господарському суду Житомирської області на виконання постанови видати наказ.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
5. Справу № 906/980/19 повернути  Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складено "23" жовтня 2020 року.

Головуючий  суддя                                                                      Тимошенко О.М. 

Суддя                                                                                              Юрчук М.І.  

Суддя                                                                                              Крейбух О.Г.