Ухвала
іменем України 
16 листопада 2020 року
м. Київ
Справа № 463/5991/20
Провадження № 51-5511 ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу скаржника ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 7 вересня 2020 року, 
в с т а н о в и в:
Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 13 липня 2020  року в задоволені скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви ОСОБА_4 від 16 червня 2020 року, відмовлено. 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 7 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали слідчого судді місцевого суду. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 повернуто особі, яка її подала.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому зазначає, що суд першої інстанції в ухвалі не вказав, що Рішенням Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-рп визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч. 3 ст. 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення. Про існування зазначеного рішення скаржник не знав, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 13  липня 2020 року ним пропущено з поважних причин та просив такий поновити. Однак, апеляційний суд відмовив у поновленні строку на апеляційне оскарження, чим, на його думку, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії ухвал місцевого та апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ж ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як убачається з ухвали апеляційного суду,  ОСОБА_4 у судове засідання з розгляду його скарги слідчим суддею не з`явився, розгляд такої просив проводити без його участі. Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 13 липня 2020 року він отримав 25 липня 2020 року, що стверджується наявним у матеріалах скарги рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Відмовляючи ОСОБА_4 у поновленні строку на апеляційне оскарження, колегія суддів з посиланням на п. 3 ч. 2 ст. 395, п. 4 ч. 3 ст. 399, ч. 1 ст. 117 КПК України, зокрема зазначила, що Рішення Конституційного Суду України № 4-р(II)/2020 від 17  червня 2020 року підлягає опублікуванню у «Віснику Конституційного Суду України». Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 Закону України «Про Конституційний Суд України» оприлюднення всіх актів Суду за результатами конституційного провадження здійснюється на офіційному веб-сайті Суду або в окремих випадках за ухвалою Суду – в Залі засідань Суду, але не пізніше наступного робочого дня після їх ухвалення. Опублікування акта Суду разом з окремою думкою Судді здійснюється у «Віснику Конституційного Суду України» та інших офіційних друкованих виданнях України. Таким чином зазначене Рішення Конституційного Суду України було оприлюднене не пізніше наступного дня від його винесення, тобто не пізніше 18 червня 2020 року. З даного моменту будь-яка особа мала можливість ознайомитись зі змістом цього Рішення.
До того ж, апеляційний суд зауважив, що відповідно до ч. 2 ст. 64 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з рішенням апеляційного суду, який дійшов обґрунтованого висновку, що покликання ОСОБА_4 на те, що йому не було відомо про Рішення Конституційного Суду України № 4-р(II)/2020 від 17  червня 2020 року, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на звернення до суду з апеляційною скаргою, оскільки апелянтом не доведено обставин, що об`єктивно перешкоджали йому реалізувати своє право в межах визначеного процесуального строку.
Крім того, колегія суддів касаційної інстанції наголошує на тому, що у резолютивній частині ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.  Львова від 13  липня 2020 року зазначено, що ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.Однак, всупереч цьому, апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 13 липня 2020 рокуОСОБА_4 поштою надіслав лише 20 серпня 2020 року, тобто майже через місяць після отримання ним копії судового рішення (25 липня 2020 року) та два місяці з дня оприлюднення згадуваного Рішення Конституційного Суду України.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального права, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Враховуючи, що встановлені ст. 395 КПК України порядок та строк оскарження ухвали були роз`яснені ОСОБА_4 у судовому рішенні, вищевказані посилання скаржника на те, що він вважав, що строк ним було пропущено з причин, які від нього не залежать, не є поважною причиною для поновлення такого строку. 
Таким чином, з дня, коли скаржник ОСОБА_4 отримав копію ухвали слідчого судді,не існувало об`єктивних причин, які б перешкодили чи ускладнювали можливість заявнику своєчасного звернення до апеляційного суду.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_5 та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд 
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаржника ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду 
від 7 вересня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                               ОСОБА_3