П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року
м. Рівне

Справа № 556/541/20
Провадження № 22-ц/4815/1109/20

Головуючий в Володимирецькому районному суді
Рівненської області: суддя Іванків О.В.,
Час, дата і місце ухвалення рішення суду
(вступної та резолютивної частин):
12 год. 20 хв. 11 серпня 2020 року
в смт. Володимирець Рівненської області
Повний текст складено: 17 серпня 2020 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий суддя: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 серпня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,
в с т а н о в и в:
У квітні 2020 року в суд звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів. Мотивуючи свої вимоги, зазначав, що рішенням Володимирецького районного суду від 11 грудня 2019 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Однак після ухвалення вказаного судового рішення сімейний та матеріальний стан позивача змінився, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього народилася донька - ОСОБА_4 . Ця обставина потягла за собою понесення додаткових витрат, пов`язаних із утриманням доньки та непрацездатної дружини, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною. Вважав, що оскільки наведені обставини не враховувалися при ухваленні рішення про стягнення аліментів, то це є підставою для зменшення їх розміру. При цьому будуть забезпечені інтереси сім`ї позивача, а матеріальне утримання доньки, на яку стягуються аліменти, відповідатиме прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку. 
З наведених мотивів просив зменшити визначений рішенням Володимирецького районного суду від 11 грудня 2019 року розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) позивача на 1/6 частку від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 серпня 2020 рокупозов задоволено частково.
Зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, до 1/5 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликався на незаконність і необґрунтованість ухваленого місцевим судом рішення, що полягало в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
В її обґрунтування зазначалось про залишення судом поза увагою того, що аліменти в розмірі 1/6 частки доходів відповідають вимогам сімейного законодавства та будуть достатніми для забезпечення ОСОБА_3 гідного рівня життя, необхідного для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому буде забезпечено на такому ж рівні його новонароджену доньку. Стверджував, що окрім аліментів на доньку ОСОБА_3 сплачує аліменти на утримання відповідача у розмірі 1/6 всіх видів заробітку, а також за іпотечним кредитом. Тому сплата аліментів у визначеному оскаржуваним рішенням суду розмірі призведене до погіршення становища новонародженої доньки. На переконання позивача, бажаний ним розмір аліментів відповідатиме встановленому законом рекомендованому прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, а враховуючи рівність батьківського обов`язку, цей розмір буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
З викладених спонукань просив рішення суду першої інстанції змінити та зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття до 1/6 частки від усіх видів мого заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
З підстав незаконності та необґрунтованості рішення місцевого суду його оскаржено і  ОСОБА_1 . Зазначалося нею, що ч. 5 ст. 183 СК України визначено обов`язок зі сплати аліментів на одну дитину в розмірі 1/4 частки від заробітку або ж іншого доходу. Крім того, суд повинен був урахувати стан здоров`я дитини та її матеріальне становище, яке існує на час прийняття рішення. Так, наявні в матеріалах докази підтверджують, що після прийняття рішення про стягнення аліментів стан здоров`я дитини погіршився, вона перебуває на диспансерному обліку у медичному закладі з діагнозом дисплазія кульшових суглобів. На переконання відповідача, ця обставина, як така, що настала після ухвалення рішення про стягнення аліментів, має враховуватись при вирішення даного спору, а не в разі спору відповідно до ст. 185 СК України. Стверджувала, що матеріальне становище дитини є очевидно недостатнім для забезпечення гармонійного її розвитку, адже прямо залежить від матеріального становища мами, з якою проживає дитина. Позивач із новонародженою дитиною знаходиться ж в значно кращому становищі, що підтверджується фактом набуття їм у власність певного майна. 
З цих мотивів просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення та задоволення апеляційної скарги відповідача.
Матеріалами справи з`ясовано, що рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнуто на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) батька, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 листопада 2018 року. 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 , як на підставу задоволення своїх вимог, покликався на зміну свого сімейного стану, яка полягала у народженні від шлюбу із ОСОБА_2 доньки - ОСОБА_4 (а.с. 4).
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. 
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України).
Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Роз`яснення пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказують, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Зміна сімейного стану позивача, а саме народження ОСОБА_4 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 16 вересня 2020 року в справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 03 червня 2020 року в справі 760/9783/18-ц (провадження № 61-702св19).
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Належними та допустимими доказами погіршення свого майнового стану, у т.ч. у зв`язку з народженням дитини, позивач не довів, а тому у позові слід відмовити.
Обставина перебування дружини позивача у соціальній відпустці досліджувалася та докази з цього приводу оцінювались судом першої інстанції у процесі розгляду справи про стягнення аліментів. Перевірялася вона і судом апеляційної інстанції.
Визначений рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку із народженням другої дитини, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення попередньої дитини та суперечитиме її інтересам.
Батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою. Це відповідає інтересам дитини та захищає її права.
Зменшення розміру аліментів не повинно компенсуватись за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідно до п.п. 2, 4 ст. 376 ЦПК України є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 серпня 2020 року скасувати. 
Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий :                                                                  С.В. Хилевич

Судді:                                                                                С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук