ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/764/20	Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М. 	
Провадження № 22-ц/817/871/20 	Доповідач - Шевчук Г.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Шевчук Г.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Ходоровський М. В., 
за участю секретаря - Іванюта О.М. 
сторін - представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" — Ковалевського Є. В.,представника позивача ОСОБА_1 - Багранюка В. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу № 607/764/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2020 року та на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 липня 2020 року ухваленого суддею Сташків Н.М., повний текст якого виготовлений 21 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни, Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс" про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-
ВСТАНОВИЛА:
У січні 2020 року ОСОБА_1 пред`явила до суду позов до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової С.С., ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор плюс») про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації речових прав на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс».         В обгрунтування вимог посилалась на те, що з 2002 року вона є власником квартири АДРЕСА_2 . 24 травня 2006 року вона передала належну їй квартиру в іпотеку в якості забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором №1901/0506/88-050 від 04 травня 2006 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 , про що між нею та АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено договір іпотеки від 04 травня 2006 року. З моменту укладення договору іпотеки позивач не отримувала від банку жодних вимог чи претензій з приводу невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором. 15 січня 2020 року їй стало відомо, що власником спірної квартири з 13 серпня 2015 року є ТОВ «ФК «Вектор плюс», а підставою переходу права власності є іпотечний договір від 04 травня 2006 року та договір відступлення прав вимоги за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року. Жодних повідомлень про відступлення АКБ «ТАС-Комерцбанк» вимоги за договором іпотеки на користь ТОВ «ФК «Вектор плюс» їй не надходило. Крім цього відповідачами порушено порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно, оскільки відповідач ТОВ «ФК «Вектор плюс» не надіслав їй повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання . Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - задоволено.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 23635403 від 13 серпня 2015 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Цукуровою Світланою Сергіївною щодо державної реєстрації речових прав на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс».
Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21 липня 2020 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Факторингова компанія “Вектор плюс” в користь ОСОБА_1 840 ( вісімсот сорок) гривень 80 копійок сплаченого судового збору.
В апеляційній скарзі ТзОВ “Вектор Плюс” просить скасувати рішенняТернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2020 року та додаткове рішення від 21 липня 2020 року і ухвалити нове рішення , яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на неповне з`ясування обставин справи. Вказує на те, що доводи позивачки, що передана квартира в іпотеку є єдиним житлом позивачки та використовується нею як місце постійного проживання не підтверджені доказами та базуються виключно на припущеннях. Також зазначає, що в договорі іпотеки від 04.05.2006 року сторони обумовили іпотечне застереження, яке порівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, іпотекодержатель ТОВ “Вектор Плюс” набуло право на здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки за вказаним договором в позасудовому порядку . 
Також просить скасувати додаткове рішення суду щодо стягнення судових витрат.
В судовому засіданні представник ТзОВ “Вектор Плюс” апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на викладені у ній доводи.
Представник позивачки заперечив апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним.
Судова колегія, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає .
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири серії АЕР №602378 від 21 березня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А., зареєстрованого в реєстрі за №2169, ОСОБА_1 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м.
Наказом департаменту житлово-комунального господарства, екології і транспорту Тернопільської міської ради №33 від 12 квітня 2006 року, вирішено погодити здійснене ОСОБА_1 перепланування та вважати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м.
Позивач ОСОБА_1 перебуває на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян.
04 травня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір.
Відповідно до п.1 іпотечного договору згідно з кредитним договором №1901/0506/88-050 від 04 травня 2006 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» надав ОСОБА_2 кредит у сумі 29000 доларів США.
Згідно з п.2 іпотечного договору на забезпечення виконання основного зобов`язання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно з п. 11 іпотечного договору Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов`язанням, позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу та і процентів за ним). При настанні зазначених випадків Іпотекодержатель надсилає позичальнику та Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим договором, у не менш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотеко держателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.
Пунктом 12 іпотечного договору передбачено альтернативні способи звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя та право вибору Іпотекодержателя одного із цих способів, зокрема відповідно до п. 12.3. згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке викладене в п.п. 12.3.1. - задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому пункті 12.3. договору, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності.
23 грудня 2010 року вул.І.Черняховського в м.Тернополі перейменовано на вул.Героїв Крут відповідно до рішення Тернопільської міської ради № 6/3/8 від «Про перейменування вулиці на честь Героїв Крут в м.Тернополі».
Як слідує з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №196363878 від 15 січня 2020 року, квартира по АДРЕСА_4 , загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м., належить на праві приватної власності ТОВ «ФК «Вектор плюс». Підстава виникнення права власності: договір про відступлення прав за іпотечними договорами, серія та номер: 6970, виданий 28.11.2012 року видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць І.О.; іпотечний договір, серія та номер: 2387, виданий 04.05.2006, видавник: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Білецька Н.А. підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23635403 від 13.08.2015 12:10:01, приватний нотаріус Цукурова Світлана Сергіївна. Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).
За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (частина перша статті 3 цього Закону у редакції, що була чинною на час державної реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «ФК «Вектор плюс»).
Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини першої статті 18 вказаного Закону у тій же редакції).
Державний реєстратор, яким може бути і нотаріус (пункт 1 частини другої статті 9 вказаного Закону у зазначеній редакції): 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.
Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації (частина 4 статті 9 вказаного Закону у зазначеній редакції).
Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (частина друга статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у зазначеній редакції). Так, відповідно до пункту 46 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 
1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;
2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Умовами іпотечного договору від 04 травня 2006 року, зокрема пунктом 11 договору, передбачено, що Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов`язанням, позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу та і процентів за ним). При настанні зазначених випадків Іпотекодержатель надсилає позичальнику та Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим договором, у не менш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.
Отже згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.
Матеріали справи не містять доказів надіслання позивачу повідомлення про намір іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки та не здобуто таких доказів судом, а тому доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що позивачу не надсилались дані повідомлення колегія суддів не приймає до уваги, як необґрунтовані.
У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (пункт 4 частини першої, абзац перший частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, що була чинною на час державної реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «ФК Вектор Плюс»).
Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що за відсутності документів, необхідних для державної реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «ФК Вектор Плюс», така реєстрація проведена з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у відповідній редакції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно застосував до даних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовані.
07 червня 2014 року набрав чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.
Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).
Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а та від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відтак, висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а, від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 та від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18, повинні бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі.
Судом першої інстанції установлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки є предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позивача, є її єдиним житлом, та загальна площа квартири не перевищує 140 кв. метрів.
Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що за відсутності доказів надіслання позивачу повідомлення про намір іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, беручи до уваги, що фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна відбувся всупереч дії мораторію, спірна квартира не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Вектор плюс», як забезпечення виконання позивачем умов кредитного договору від 04 травня 2006 року, укладеного в іноземній валюті. 
Державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав (частина друга статті 2 Закону «України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент здійснення реєстрації права власності)).
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент здійснення реєстрації права власності) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
За змістом частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент ухвалення судового рішення) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Отже, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є правовою підставою для скасування запису у Державному реєстрі прав. 
Аналіз наведених вище положень закону дає підстави для висновку, що скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та внесення про це відповідного запису призводить до відновлення становища, яке існувало до проведення державної реєстрації прав, яке скасовано.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №295/1204/17.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Факторингова компанія “Вектор Плюс” залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2020 року та додаткове рішення від 21 липня 2020 року залишити без змін.
Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 7 грудня 2020 року.

Головуючий:                                                                Г.М.Шевчук 

Судді:                                                                        Б.О. Гірський

                                                                               М.В. Ходоровський