22-ц/804/3158/20 
                                                                                241/1123/16-ц 

                                                                  П О С Т А Н О В А   
                                                       ІМЕНЕМ                  УКРАЇНИ
     „ 10 ”  листопада  2020 року                                             місто Маріуполь  Донецької  області 
Єдиний унікальний номер 241/1123/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/3158/20 
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.
за участю секретаря: Грішко С. В.
учасники справи :  
позивач за первісним позовом – ОСОБА_1 
відповідачі за первісним позовом – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
третя особа за первісним позовом – Служба у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації, 
позивач за зустрічним позовом – ОСОБА_2 
відповідачі за зустрічним позовом – ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої  особи ОСОБА_4 ,Мелекінська сільська рада Мангушського району Донецької області
третя особа за зустрічним позовом – ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Сарбаш Олександр Олександрович, на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 25 серпня 2020 року головуючого судді Демочко Д.О. зі складанням повного тексту судового рішення 02 вересня 2020 року по цивільній справі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності та про визнання права власності на житловий будинок з прибудовами та  господарськими  спорудами в порядку спадкування за законом,-
В С Т А Н О В И В :
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності.
Позов мотивовано тим, що позивач проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з січня 2004 року до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . У вказаний період часу вони з ОСОБА_5   спільно проживали за адресою її реєстрації: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, побут та бюджет, що може бути підтверджено  показами свідків.  Крім того, під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в них народилася спільна дитина – донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої записано ОСОБА_5 . 
Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року по справі № 241/1153/14-ц за ОСОБА_5 визнане право власності на нерухоме майно - житловий будинок А-1, житлову прибудову А1-1, господарські споруди: нежитлові прибудови А2-1, АЗ-1, А4-1, сараї Б-1, В-1, які розташовані на адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на зазначене домоволодіння ОСОБА_5 набув в період спільного проживання однією сім`єю з  нею без реєстрації шлюбу. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5   помер,  після його смерті відкрилася спадщина, одним з об`єктів якої є віще зазначене домоволодіння. У зв`язку зі смертю ОСОБА_5   пред`явлення до нього позову про поділ  майна є  неможливим.  Вирішення питання про встановлення факту її проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу має вирішальне значення для визнання за нею права власності на частину вищевказаного житлового будинку з господарськими спорудами, який було набуто спадкодавцем у період їх спільного проживання.Тому, з урахуванням уточнення позовних вимог,  просила встановити факт її проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2004 року по 07 січня 2016 року та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з житлового будинку А-1, житлової прибудови А1-1, господарських споруд - нежитлових прибудов А2-1, АЗ-1, А4-1, сараїв Б-1, В-1.

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 ,яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_4 , Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, третя особа: ОСОБА_3   про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом.
Зустрічний позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 . Після смерті батька залишилася спадщина у вигляді нерухомого майна- житлового будинку А-1, житлової прибудови А1-1, господарських споруд - нежитлових прибудов А2-1, АЗ-1, А4-1, сараїв Б-1, В-1, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане домоволодіння було надано її батьку ОСОБА_5 , як переселенцю , в с. «Портівський» у відповідності до постанови Ради Міністрів СРСР  від 31 травня 1973 року № 364 «Про пільги по переселенню»  в період шлюбу з її матір`ю ОСОБА_6 , яка померла в 1998 році. 
Відповідно до довідки б/н від 17 березня 1992 року, виданої АПП «Агро-Азов», як правонаступником совхозу «Портівський», позика за переселенський будинок виплачена в повному обсязі. Зазначені вище обставини були встановлені в рішенні Першотравневого районного суду Донецької області № 241/1153/14-ц від 30 жовтня 2014 року. 
Після смерті батька  спадкоємцями першої черги є  доньки :  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В установлений законом строк вона звернулася до приватного нотаріуса Першотравневого районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Чичекова С. Ф. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_5 . Її рідна сестра ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовилася від прийняття спадщини за законом на її користь. Крім того, із заявою про прийняття спадщини за законом в інтересах малолітньої  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася її мати - ОСОБА_1 
26 липня 2016 року постановою приватного нотаріуса Першотравневого районного нотаріального округу Чичекова С.Ф. № 475/02-31 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, в зв`язку з відсутністю в ОСОБА_2 правовстановлюючого документу на цей будинок на ім`я спадкодавця ОСОБА_5 . Таким чином, для захисту своїх прав вона змушена звернутися до суду. У зв`язку із цим просила визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами під номером АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 25 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1   задоволено.  Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2004 року по 07 січня 2016 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/6 частки житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з житлового будинку А-1, житлової прибудови А1-1, господарських споруд - нежитлових прибудов А2-1, АЗ-1, А4-1, сараїв Б-1, В-1. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 826, 81 грн.
Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2   задоволено частково.  Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/6 частини житлового будинку з господарськими спорудами під номером АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частини житлового будинку з господарськими спорудами під номером АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 275,61 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Сарбаш О.О., посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які судом визнано встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 з січня 2004 року до моменту смерті останнього, однією сім`єю як дружини та чоловіка. Сама по собі копія паспорту з місцем реєстрації та наявність виклику швидкої допомоги за адресою ОСОБА_5 , не дають підстав для висновку про спільне проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 однією сім`єю як дружини та чоловіка, за відсутності інших доказів про проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо набуття спірного домоволодіння за рахунок спільних коштів ОСОБА_1 з ОСОБА_5 та внаслідок спільної праці.
Покази свідків, яких було допитано у судовому засідання, та які не описані у спірному рішенні, прізвища свідків не зазначені, не доводять спірного факту, оскільки, свідки у судовому засіданні не підтвердили введення спільного побуту, наявність доходів та їх розмір, з чого складався бюджет та на що витрачався.
Крім того, вказує, що судом не надано належної оцінки підставі набуття ОСОБА_5 права власності на спірний житловий будинок. Так, рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року по цивільній справі №241/1153/14-ц  встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрований та проживає в домоволодінні впродовж 28 років. Відповідно до довідки виконкому Мелекінської сільської ради за № 814 зазначено, що згідно погосподарської книги Мелекінської сільської ради 1986-1990 років № 22 сторінка 3, номер об`єкту погосподарського обліку № 1331 зареєстрований з 19 червня 1986 року та був головою домогосподарства  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з ним в цьому будинку з моменту реєстрації були зареєстровані та проживали: дружина - ОСОБА_6 , донька  - ОСОБА_3 ,  та  ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась донька ОСОБА_3 , яка була зареєстрована в домоволодінні з 12 лютого 1987 року.  Тобто, спірний будинок фактично був набутий ОСОБА_5 ще під час офіційного його шлюбу з дружиною - ОСОБА_6 , а отже не може бути спільним майном ОСОБА_5 з ОСОБА_1 .
Судом не прийняті  до уваги  документи, які підтверджують  факт  набуття  ОСОБА_5 права власності на будинок, а саме  : довідка  АПП «Агро-Азов» на ім`я ОСОБА_5 від  17 березня 1992 року, про те що він сплатив позику за переселенський будинок, а також переселенський квіток виданий 06 лютого 1986 року на ім`я ОСОБА_5 , в якому зазначено склад сім`ї. 

Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 адвоката Безуєвського Ю.М.мотивований законністю та обгрунтованістю рішення. Зокрема зазначає,що недоведеність обставин, що мають значення для справи, на думку апелянта полягає у тому, що в матеріалах справи відсутні докази проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 до моменту смерті останнього.Таке твердження не відповідає дійсності, оскільки матеріали справи містять достатні докази того факту, що позивача ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у зазначений проміжок часу.
Цей факт беззаперечно доведено сукупністю доказів, наявних у справі, зокрема письмовими доказами (відповіддю Станції швидкої допомоги м. Маріуполя про виклики хворому ОСОБА_5 на адресу місця проживання позивача ОСОБА_1 свідоцтвом про народження спільної дитини у період проживання однією сім`єю) та показами свідків, які  пояснили суду, що по сусідству з ними за місцем реєстрації позивача тривалий час прожившій однією сім`єю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що вони вели спільний побут, домашнє господарство, тримали домашню худобу, крім того у 2007 в них народилася спільна дитина - ОСОБА_4 . При цьому деякі з допитаних свідків взагалі зазначили, що вони вважали ОСОБА_1 та ОСОБА_5 подружжям і їм не було відомо про те, що вказані особи не перебувають у шлюбі.
Той факт, що у рішенні суду не наведено детального викладення змісту показів свідків, не може свідчити про відсутність таких показів у матеріалах справи, а необхідність цитування показів свідків у тексті судового рішення чинним процесуальним законодавством не передбачено. 
Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що судом необґрунтовано не прийнято до уваги той факт, що спірний будинок ОСОБА_5 отримав як переселенець, перебуваючи у шлюбі з матір`ю відповідача  ОСОБА_2 , і що саме з цього моменту в нього виникло право власності на цей будинок, - необхідно відзначити, що таке твердження апелянта не може бути прийняте до уваги.  ОСОБА_2 до суду першої інстанції на обґрунтування доводів зустрічного позову не було надано жодних належних та допустимих доказів виникнення у ОСОБА_5 права власності на спірний будинок у період його перебування у шлюбі з її матір`ю. Разом із тим, рішення  Першотравневого районного суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року по справі № 241/1153/14-ц , є передбаченим чинним законодавством правовстановлюючим документом,  і позивачем ОСОБА_1 було надано суду першої інстанції в якості письмового доказу документ, з яким чинне законодавство,  прямо пов`язує набуття ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно за набувальною давністю у період його спільного проживання з ОСОБА_9 . Просив залишити без задоволення апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2   адвоката Сарбаша О.О. , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду  ОСОБА_2 та її представник адвокат Сарбаш О.О. , Луценко О.О. підтримали доводи апеляційної скарги . У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Безуєвський Ю.М.просили апеляційну скаргу залишити без задоволення , рішення суду першої інстанції без змін. 
Представники Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, служби у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації  у судове засідання не з*явилися,належним чином були  повідомлені про дату,час і місце судового засідання , шляхом отримання  28   жовтня 2020 року  телефонограм, зареєстрованих  в журналі телефонограм № 3.9-13 за №№ 955,960 (т.2. а.с.218,223,225-226)  та шляхом отримання судових повісток ,  про що свідчать рекомендовані  повідомлення про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.228,230). Службою у справах дітей Мангушської районної державної  адміністрації, електронною поштою надіслано заяву  про можливість розгляду справи без участі представника (т.2.а.с.232).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню  з таких підстав. 
        Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
         Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.   Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
           Таким вимогам закону судове рішення  не   відповідає.
           Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області 22 березня 2016 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 12 січня 2016 року було складено відповідний актовий запис № 2 (т.1. а.с. 14).
З матеріалів спадкової справи,  вбачається, що після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, яке складається, в тому числі, з житлового будинку з господарськими спорудами під номером АДРЕСА_2 (т.1. а.с. 87-114).
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , є його рідні діти: ОСОБА_2 ( зміна прізвища у зв*язку з реєстрацією 17 листопада 2007 року шлюбу) , 1985 року народження, ОСОБА_3 , 1986 року народження та ОСОБА_4 , 2007 року народження  (т. 1, а.с. 98,101,102,105).
Із заяви ОСОБА_3 , що міститься в матеріалах спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що вона як спадкоємець  відмовилась від прийняття та одержання будь-якої спадщини після померлого батька ОСОБА_5 на користь його дочки ОСОБА_2 , 1985 року народження (т. 1.а.с.88).
Судом встановлено, що спадкоємець ОСОБА_2 , 1985 року народження, має право на 2/3 частки спадкового майна, а спадкоємець ОСОБА_4 , 2007 року народження, має право на 1/3 частку спадкового майна після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проте, як зазначала позивач ОСОБА_1 , вона має право на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 , оскільки проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з січня 2004 року до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підтвердження вищевказаного позивач посилалася на наступні докази.
Відповідно до відомостей, що містяться в паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданому на ім`я ОСОБА_1 07 березня 1998 року, остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 07 червня 1986 року(т.1. а.с. 18-19).
Факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 з січня 2004 року до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач підтверджує відповіддю № 476, наданою станцією швидкої допомоги м.Маріуполя 22 вересня 2016 року про те,що  09 вересня 2015 року у 08.50 годині надійшов виклик швидкої медичної допомоги до ОСОБА_5 на адресу: АДРЕСА_1 . Також, 07 січня 2016 року у 16.30 годині надійшов виклик швидкої медичної допомоги до ОСОБА_5 на адресу: АДРЕСА_3 (т.1.а.с.164).
Також факт спільного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, які пояснили, що дійсно ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_5 однією сім`єю, вели спільне господарство мали спільний бюджет та спільну доньку.
Факт набуття ОСОБА_5 права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 підтверджується рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року по справі № 241/1153/14-ц за позовом ОСОБА_5 до Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю, яким встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрований та проживає з 23 червня 1986 року (впродовж 28 років) за адресою: АДРЕСА_2 (т.1.а.с.16).
З матеріалів спадкової справи за № 79/2016 , відкритої до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , вбачається, що у встановлений законом шестимісячний строк позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області Чичекова С.Ф. із заявою про прийняття спадщини.
26 липня 2016 року приватним нотаріусом Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області Чичековим С.Ф. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 475/02-31, якою було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами під номером АДРЕСА_2 , після смерті її батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спірний будинок та відсутності будь-якої інформації щодо реєстрації будинку в електронних реєстрах прав на нерухоме майно (т.1 а.с. 109).
Задовольняючи позов ОСОБА_7 суд першої інстанції  ,посилаючись на ч.2 ст.3,70,74 СК України ,ч.2 ст.331,ч.4 ст.368 ЦК України, 392 ЦК України ,ст.ст.1216-1218,ч.1 ст.1258,1261 ЦК України,  виходив з  доведеності  позивачем  спільного проживання з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , який  на законних підставах набув право власності на домоволодіння  АДРЕСА_2 , в період спільного проживання із  ОСОБА_9 ,а тому спірний житловий будинок є об*єктом їх спільної сумісної власності .  ОСОБА_5 було визнано право власності  на спірний будинок. Проте ,оскільки останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встигнувши  зареєструвати відповідне право власності у встановленому порядку, у позивача за зустрічним позовом  існує перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку,  а її право на спадкове майно знайшло підтвердження згідно доказів по справі,тому,  суд вважав  за можливе визнати за нею право власності на 2/6 частки домоволодіння в порядку спадкування за законом, оскільки 3/6  на розсуд суду належать ОСОБА_1 , тому дана частина не входить до спадкової маси та не може бути поділена між спадкоємцями . Врахувавши інтереси неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ,2007 року народження, суд вважав необхідним вийти за межі позовних вимог , та визнати за нею право власності на 1/6 частини житлового будинку  АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_5 .  Зустрічну позовну заяву  ОСОБА_2 суд задовольнив частково  та визнав  за ОСОБА_2 право власності на 2/6 частки житлового будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

             З такими висновками суду   не можна погодитись виходячи з наступного . 
             Згідно п.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
           Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
           Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 367 ЦПК України).
              Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
                Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
              Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
             Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
         Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України).
          Розглядаючи позов,суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін,але в межах заявлених вимог .
            Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
             Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя.
             За правилами статті 74 СК України (зі змінами) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу.
               Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
               Згідно з ч. 2 ст. 74 СК України, на вказані правовідносини поширюються положення ст. 60 СК України яка передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
              Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
              Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
           Така правова позиція була неодноразово і послідовно викладена в постановах від 02 жовтня 2013 року № 6-79цс13; 03 червня 2015 року № 6-38цс15; від 25 листопада 2015 року № 6-2333цс15, інших та у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року № 619/5624/14-ц (провадження № 61-4712св18); від 20 грудня 2019 року № 761/3086/17 (провадження № 61-29227св18); від 19 лютого 2020 року № 405/3904/17 (провадження № 61-3633св19).
            Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
             Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
             Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
              Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.
               Таку правову позицію щодо застосування ст. 74 СК України висловив Верховний Суд України у постанові від 8 червня 2016 року № 6-2253цс15, яка є обов`язковою до застосування судами відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

           Однак, суд першої інстанції на вказані норми та роз`яснення щодо їх застосування уваги не звернув, неправильно встановив обставини справи, не надав належної оцінки доказам у справі у їх сукупності, не обґрунтував свої висновки.
            Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, рішення суду не може гуртуватись на припущеннях, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, однак судом першої інстанції не дотримано вище зазначених вимог процесуального законодавства.
            Так, зі змісту архівної виписки  із засідання профкому с. » Портівський » від 05 лютого 1986 року № 2 , виданої архівним відділом  Першотравневої районної державної адміністрації 08 серпня 2016 року № 01-35/69, вбачається  вирішення питання  про надання переселенського АДРЕСА_4 (т.1.а.с.64). 
З досліджених матеріалів справи встановлено ,що ОСОБА_5 ,1963 року народження, з сім*єю : дружиною ОСОБА_10 ,1963 року народження, донькою ОСОБА_11 ,1985 року народження , був переселенцем в с.»Портівський « Першотравневого району Донецької області, і мав право  на користування  пільгами по переселенню ,встановленими Урядом ,про що свідчить  переселенський квиток  ,серія  НОМЕР_3 від 06 лютого 1986 року ( т.1.а.с.66). 
Мелекінською сільською радою надано довідку про те,що в сільській раді є  погосподарська  книга  Мелекінської сільської ради 1986-1990 років № 22 сторінка 3, номер об`єкту погосподарського обліку № 1331 зареєстрований будинок за адресою: АДРЕСА_2 .  Головою домогосподарства з 19 червня 1986 року був ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Разом з ним в цьому будинку з моменту реєстрації були зареєстровані та проживали :  дружина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_6   народилась донька ОСОБА_3 , яка була зареєстрована в домоволодінні з 12 лютого 1987 року . Будівля домогосподарства 1985 року зведення загальною площею 53 кв.м.,жила площа 42 кв.м.,стіни-шлакоблок,покрівля –шифер,наявність газової установки - є. Інші споруди - сарай 1985 року,земля 0,07 га,в тому числі під будівлею 0,01 га. 
Також, існують записи   :  -   № НОМЕР_4 , 1991-1995 років,лицевий рахунок № НОМЕР_5 за адресою АДРЕСА_2 (стор 49) відкритий 19 червня 1986 року на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .Список членів сім*ї : ОСОБА_6 -дружина ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 -донька ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 -донька ІНФОРМАЦІЯ_4 . Будівля домогосподарства 1985 року зведення загальною площею 53 кв.м.,жила площа 42 кв.м.,стіни-шлакоблок,покрівля –шифер.Інші споруди –сарай 1985 року,земля 0,07 га.  ;  -   № НОМЕР_4 , 1996-2000 років ,особовий рахунок № НОМЕР_6 за адресою АДРЕСА_2 (стор 57) відкритий 19 червня 1986 року на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .Список членів сім*ї : ОСОБА_6 -дружина ІНФОРМАЦІЯ_7 –померла ІНФОРМАЦІЯ_8 (т.1.а.с.163) , ОСОБА_3 -донька ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 -донька ІНФОРМАЦІЯ_4 . Будівля домогосподарства 1985 року зведення загальною площею 53 кв.м.,жила площа 42 кв.м.,стіни-шлакоблок,покрівля –шифер,кімнат-6,в тому числі жилих-4,водопровід-є,центральне опалення-не має,зріджений газ-є. Інші споруди –сарай 1985 року,земля 0,07 га;  -  № НОМЕР_7 ,  2001-2005 років, особовий  рахунок № НОМЕР_8 за адресою АДРЕСА_2 (стор 19) відкритий 19 червня 1986 року на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .Список членів сім*ї :  ОСОБА_3 -донька ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 -донька ІНФОРМАЦІЯ_4 . Будівля домогосподарства 1985 року зведення загальною площею 53 кв.м.,жила площа 42 кв.м.,стіни-шлакоблок,покрівля –шифер,кімнат-6,в тому числі жилих-4,водопровід-є,центральне опалення-не має,зріджений газ-є. Інші споруди –сарай 1985 року,земля 0,07 га,в тому числі під будівлею 0,01 га; -   № НОМЕР_9 , 2006-2010 років, особовий  рахунок № НОМЕР_10 за адресою АДРЕСА_2 (стор 9) відкритий 19 червня 1986 року на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .Список членів сім*ї :  ОСОБА_12 -донька ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 -донька ІНФОРМАЦІЯ_4 ,вибула ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_13 –онук ІНФОРМАЦІЯ_10 . Будівля домогосподарства 1985 року зведення загальною площею 53 кв.м.,жила площа 42 кв.м.,стіни-шлакоблок,покрівля –шифер,кімнат жилих-4,водопровід-є.  Інші споруди –сарай 1985 року,земля 0,07 га,в тому числі під будівлею 0,01 га.;  -  № 41,2011-2015 років, особовий рахунок № НОМЕР_11 за адресою АДРЕСА_2 (стор 19) відкритий 19 червня 1986 року на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 -помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Список членів сім*ї :  ОСОБА_2 -донька ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 –онук ІНФОРМАЦІЯ_10 . Будівля домогосподарства 1985 року зведення загальною площею 53 кв.м.,жила площа 42 кв.м.,стени-шлакоблок,покрівля –шифер,кімнат жилих-4,водопровід-є.  Інші споруди –сарай 1985 року,земля 0,07 га,в тому числі під будівлею 0,01 га.  (т.1.а.с.49-50, т.2.а.с.141-145) .
Відповідно до довідки ,виданої виконкомом Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області ,земельна ділянка 0,07 га,в тому числі під будівлею 0,01 га,числиться за домогосподарством ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 (т.1.а.с.70).
З копії трудової книжки (за період з 1984 року по 2002 рік) вбачається,що ОСОБА_5 з 1984 року займав посади старшого агронома ,бригадира овочевода відділення № 1 с.Портівський,у зв*язку із реорганізацією с.Портівський  переіменовано в АПП «Агро-Азов», переведен  на посаду головного агронома ,у зв*язку з переходом в АМП на баланс переведен до ПСК «Агро-Азов», переведен до ВАТ «Агро - Азов» у зв*язку з реорганізацією ПСК «Агро-Азов» (т.1.а.с.62-63).
Відповідно до довідки  АПП «Агро-Азов»  від  17 березня 1992 року , ОСОБА_5 сплатив позику за переселенський будинок (т.1.а.с.67).
          За життя необхідність звернення до суду з позовом  ОСОБА_5 обґрунтовував  відсутністю необхідних правовстановлюючих  документів. Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року по цивільній справі № 241/1153/14-ц за ОСОБА_5 було визнано право власності в порядку набувальної давності на нерухоме майно – житловий будинок (т.1.а.с. 16) . Вказаним рішенням  встановлено, що ОСОБА_5   відповідно трудової книжки працював  з 1985 року  в радгоспі «Портівське», був зареєстрований та проживає в домоволодінні з 23 червня 1986 року,надана позивачем довідка підтверджує факт сплати позики  за переселенський будинок .З довідки,виданої архівним відділом Першотравневої районної державної адміністрації  від 11 березня 2014 року № 43 ,вбачається ,що ОСОБА_5 на підставі рішення  профспілкового комітету радгоспу «Портівський» від 05 грудня 1986 року № 2, було надане домоволодіння  по АДРЕСА_4 .Позивач мав технічний паспорт на житловий будинок  та характеристику  будинку,господарських будівель та споруд. 
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно,Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого майна щодо об*єкта нерухомого майна від 27 липня 2016 року  за параметрами запиту права власності,інші речові права,іпотека,обтяження будинку АДРЕСА_2 відомості відсутні (т.1.а.с.74,108).
             Так, суд першої інстанції вважав встановленим факт проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_5 з січня 2004 року до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1   , який достатньо і достовірно підтверджений показами допитаних свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,  які є сусідами позивача , але сама ця обставина не є достатньою для визнання майна набутого в цей період їх спільною сумісною власністю без встановлення джерел придбання такого майна. 
           Надані письмові  докази свідчать, що будинок був отриманий ОСОБА_5   у 1986 році  згідно з переселенським квитком.
         Відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 30 серпня 1973 року № 400 «Про пільги по переселенню», яка діяла на час передачі ОСОБА_5   будинку, рекомендовано колгоспам надавати прибуваючим до них переселенцям пільги, передбачені підпунктами «а» і «б» цього пункту. Тобто, колгоспам рекомендовано надавати сім`ям переселенців у рік вселення окремі жилі будинки або квартири, присадибні ділянки в установлених розмірах протягом 2 років після вселення звільняти переселенців від квартирної плати і надавати безплатно паливо і комунальні послуги за діючими нормами. 
        Саме на цій підставі ОСОБА_5   і отримав житловий будинок зі сплатою позики.
         Згідно із вказаною постановою Ради Міністрів УРСР від 30 серпня 1973 року № 400, зазначене майно переходить в особисту власність переселенців після погашення ними своєї частки кредиту (абзац 3 підпункту 7 пункту 1 ) .
          Позику  за переселенський будинок  ОСОБА_5   погасив, про що свідчить  довідка  АПП «Агро-Азов»  від  17 березня 1992 року, та  що на той час  гарантувало йому  набуття права власності на таке житло (т.1.а.с.67).
          Позивач вище зазначені обставини не спростувала. Суду не надала належних і допустимих доказів,які б підтверджували,що вона своєю працею,коштами брала участь у набутті спірного нерухомого майна ,а тому ,суд першої інстанції помилково вважав доведеними  обставини,якими позивач обґрунтовувала свої вимоги . Підстави вважати,що житловий будинок за адресою АДРЕСА_2   є  спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у суду першої інстанції не було. 
              Оскільки  не  підлягає  задоволенню  позовна вимога про визнання за ОСОБА_9 право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 ,  не підлягає задоволенню і вимога  позивача   про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу в період з  січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він у даній справі не тягне за собою правових наслідків у вигляді  визнання права  власності на 1/2 частку вказаного будинку .
Враховуючи вище зазначене,  рішення суду, як таке, в якому висновки суду не відповідають обставинам справи та ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні  позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності  на 1/2 частину  житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами, який розташований за адресою : АДРЕСА_2   та задоволення зустрічних   позовних вимог   ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_4 , Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, третя особа: ОСОБА_3 , про  визнання права власності на житловий будинок з прибудовами та господарськими  спорудами в порядку спадкування за законом.
           У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до вимог статей 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Частиною 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Відповідно до 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом.
З копії спадкової справи № 79/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , заведеної  14 травня 2016 року вбачається,що спадкоємиця за законом ОСОБА_2 спадщину прийняла шляхом подачі заяви відповідного змісту  за № 202 від 14 травня 2016 року.Крім вказаної спадкоємиці до приватного нотаріуса Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області Чичекова С.Ф., із заявою про відмову від прийняття та отримання спадщини на користь ОСОБА_2 , звернулася його дочка ОСОБА_3 . Також, із заявою про прийняття спадщини за законом в інтересах малолітньої дочки померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,звернулась її мати ОСОБА_17 
26 липня 2016 року за вх. № 355 до приватного нотаріуса звернулася ОСОБА_2 з проханням видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами під номером АДРЕСА_2 ,після смерті її батька ОСОБА_5 ,померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою № 475/02-31 від 26 липня 2016 року  ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами під номером АДРЕСА_2 ,після смерті її батька ОСОБА_5 ,померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено.Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим,що всупереч п.п.4.12,4.15,4.18 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 у ОСОБА_2 відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок,будь-яка інформація щодо реєстрації вищевказаного будинку в електроних реєстрах прав на нерухоме майно відсутня,тому свідоцтво про право на спадщину за законом на вказані 2/3 частини житлового будинку видано бути не може (т.1.а.с.87-112) .
         Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
          Стаття 392 ЦК України передбачає можливість визнання права власника майна і в тому разі, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами або підлягає сумніву.
         Згідно з  абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
             Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
             Згідно з роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
           Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
         Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
        Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
       Згідно із ст.346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.
       Судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом, належним чином прийняла спадщину після смерті батька . 
         Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з того, що позивач ОСОБА_2 , як спадкоємець, має право на спадщину у вигляді спірного будинку, проте не має іншої можливості оформити свої права на спадщину, зокрема через органи нотаріату, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що зустрічний  позов обгрунтований та за ОСОБА_2 слід визнати право власності на 2/3 частини житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами,який розташований за адресою : АДРЕСА_2 , який складається  :  з житлового будинку А-1, житлової  прибудови А1-1, господарських споруд - нежитлових прибудов :  А2-1, А3-1, А4-1, сараїв Б-1, В-1,  в порядку спадкування за законом після смерті батька  ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
        Розподіл судових витрат між сторонами врегульовано  статтею 141 ЦПК України.                       
        Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
         Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано та за новим рішенням відмовлено у задоволені позову ОСОБА_18 та  задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , то необхідно  стягнути з  ОСОБА_1   на користь  ОСОБА_2 судові витрати, понесені у зв*язку з розглядом  справи у суді першої інстанції у розмірі  551, 21 грн. та  судові витрати , понесені у зв*язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції  у розмірі  2480,40 грн.
Керуючись ст.ст. 374,376,381,382  ЦПК України, апеляційний суд –
                                                                  
П О С Т А Н О В И В  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Сарбаш Олександр Олександрович – задовольнити .

Рішення  Першотравневого районного суду Донецької області від 25 серпня 2020 року скасувати  та ухвалити нове рішення . 

У  задоволенні  позовних вимог   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності  на 1/2 частину  житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами, який розташований за адресою : АДРЕСА_2   - відмовити.

Зустрічні  позовні вимоги   ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_4 , Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, третя особа: ОСОБА_3 , про  визнання права власності на житловий будинок з прибудовами та господарськими  спорудами в порядку спадкування за законом - задовольнити .

Визнати  за  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний  номер  НОМЕР_12 , право власності на 2/3 частини житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами,який розташований за адресою : АДРЕСА_2 , який складається  :  з житлового будинку А-1, житлової  прибудови А1-1, господарських споруд - нежитлових прибудов :  А2-1, А3-1, А4-1, сараїв Б-1, В-1,  в порядку спадкування за законом після смерті батька  ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

         Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ідентифікаційний номер НОМЕР_13 , яка зареєстрована та мешкає за адресою : АДРЕСА_5   на користь  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний  номер  НОМЕР_12 , яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_6 , судові витрати, понесені у зв*язку з розглядом  справи у суді першої інстанції у розмірі  551 ( п`ятсот  п`ятдесят одна ) грн 21 коп. та  судові витрати , понесені у зв*язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції  у розмірі  2480 ( дві тисячі  чотириста вісімдесят   ) грн 40  коп. 

          Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
          Повний текст постанови складений  20 листопада 2020  року . 

            Судді: