П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 522/12880/20	
Головуючий в 1 інстанції: Науменко А.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді:  Димерлія О.О.
суддів: Єщенка О.В. ,  Танасогло Т.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2020 року по справі № 522/12880/20 за позовом ОСОБА_1 до інспектора Департаменту патрульної поліції Маленко Ксенії Іванівни, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі-позивачка) звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 1АВ № 00379320 від 27 червня 2020 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в оскаржуваній постанові відповідачем не зазначено об`єктивної сторони правопорушення, не встановлено обставин справи, які доводять вину позивачки. Крім того, зазначено, що у відповідачів відсутні докази вчинення нею правопорушення перевищення швидкості руху автомобілю.
За наслідками розгляду зазначеної справи Приморським районним судом м. Одеси прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що оскаржувана постанова винесена з урахуванням наявності доказів вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, з дотриманням процедури притягнення до адміністративної відповідальності. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачкою подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції не встановлено об`єктивної сторони вчиненого правопорушення та не надано оцінку доводам позивачки, а також не враховано висновків Верховного Суду під час прийняття рішення по справі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при вирішенні спору судом першої інстанції не залучено ОСОБА_2 до участі у розгляді справи, чим порушено його права та обов`язки, оскільки саме скаржник керував транспортним засобом, яким здійснено перевищення встановленого обмеження швидкості на 28 км/год. Також зазначає, що дорожні знаки, якими встановлено максимальне обмеження швидкості на ділянці дороги М05 Київ-Одеса, 15+740 км. не відповідають вимогам Правил дорожнього руху України.
У відзиві на апеляційні скарги представник Департаменту патрульної поліції спростовує доводи апеляційних скарг, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.
В силу приписів пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційних скарг, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що 27.06.2020 року о 17 год. 05 хв., за адресою: М05 Київ-Одеса, 15+740 км., особа, яка керувала транспортним засобом – «Mitsubichi Lancer», номерний знак НОМЕР_1 , перевищила встановлені на вказаній ділянці траси обмеження швидкості руху транспортних засобів на 28 км/год., чим порушила пп. «б» п.12.9 Правил дорожнього руху України.
За вказане правопорушення, Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване в автоматичному режимі серії 1АВ № 00379320 від 27 червня 2020 року, відповідальну особу – власника вказаного транспортного засобу ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.
Дане правопорушення було зафіксоване в автоматичному режимі технічним засобом «Каскад 041-1219».
Оскаржувану Постанову про адміністративне правопорушення винесено інспектором Департаменту патрульної поліції Маленко К.І. на підставі інформаційних файлів та метаданих до них за результатами автоматичної фіксації подій з ознаками адміністративного правопорушення, отриманих в електронному вигляді із системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що усі наявні у справі докази, свідчать про факт перевищення вказаним транспортним засобом встановленого обмеження швидкості на 28 км/год., за яке передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, суд першої інстанції визнав правомірним притягнення до адміністративної відповідальності власника вказаного транспортного засобу - ОСОБА_1 на підставі статей 14-2, 279-1 – 279-4 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.
Пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 
У відповідності до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують вказані вище Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, підпунктом «б» п. 12.9 Правил дорожнього руху України чітко визначено, що забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п.п.12.4-12.7 ПДР України, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до пп. "и" п.30.3 цих Правил.
Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 15-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На підтвердження вчиненого адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, представником Департаменту патрульної поліції надано до суду компакт-диск з відеозаписом події.(а.с.91)
Також, результати автоматичної фіксації перевищення встановленого обмеження швидкості транспортним засобом «Mitsubichi Lancer», номерний знак НОМЕР_1 підтверджуються трьома фотознімками зображення вказаного транспортного засобу.(а.с.78)
На фотознімках міститься необхідна інформація для встановлення факту вчинення правопорушення, а саме: дата та час вчинення правопорушення; місце вчинення правопорушення; географічні координати місця вчинення правопорушення; фотофіксація автомобіля з чітким зображенням державного номерного знаку; швидкість руху автомобіля, км/год; обмеження (перевищення) швидкості, км/год; напрямок руху автомобіля.
Судова колегія зазначає, що Службою автомобільних доріг в Київській області було надано відповідь від 03.09.2020 року № 06С/3140 на запит Департаменту патрульної поліції, в якому підтверджується наявність дорожніх знаків обмежуючих максимальну швидкість 50 км/год., а також дорожніх знаків 5.70 «Фото - відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» на ділянці дороги М05 Київ-Одеса 15+740 км.(а.с.84)
Крім того, представником відповідача надано до суду докази розміщення дорожніх знаків на ділянці дороги М-05 Київ – Одеса 15+ 740 км., з яких чітко убачається наявність розміщення дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 5.45 «Початок населеного пункту», 5.70 «Фото-відеофіксація порушень Правил дорожнього руху».
Аналіз наявних в матеріалах справи доказів, дає підстави суду апеляційної інстанції стверджувати, що факт перевищення встановленого обмеження швидкості транспортним засобом «Mitsubichi Lancer», номерний знак НОМЕР_1 доведений в повному обсязі.
14.07.2015 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким Кодекс України про адміністративні правопорушення був доповнений зокрема ст.ст.14-2, 279-1 – 279-4.
Так, статтею 14-2 КУпАП передбачено, що  адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб,  а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Відповідальна особа, зазначена у частині 1 цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених ст. 279-3 цього Кодексу.
Так, статтею 279-3 КУпАП передбачено наступне:
відповідальна особа, зазначена у ч. 1 ст. 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:
ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Отже, з системного аналізу наведених вище норм Кодексу України про адміністративні правопорушення слідує, що за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, відповідальність несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб.
При цьому, слід зауважити про те, що така особа може бути звільнена від адміністративної відповідальності лише в 2-х випадках:
- якщо надасть документальне підтвердження того факту, що до моменту вчинення адміністративного правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
- якщо особа, яка фактично керувала транспортним засобом і вчинила адміністративне правопорушення на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
В той же час, позивачка не надає суду жодних доказів дотримання нею умов звільнення   від адміністративної відповідальності, як власника вказаного автомобіля, які прямо передбачені вищенаведеними положеннями ст.279-3 КУпАП, і не посилається на факт вчинення дій, які, згідно з цією статтею, необхідно було вчинити для звільнення її від відповідальності.
Не вчинення ж таких обов`язкових дій, передбачених ст. 279-3 КУпАП, не дає правових підстав для звільнення позивачки від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.
Однак, як убачається зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 , останній посилається на існування саме другої підстави для звільнення позивачки від адміністративної відповідальності, а саме – на передачу нею вищевказаного автомобіля ОСОБА_2 до моменту вчинення адміністративного правопорушення.
На підтвердження вказаних обставин, скаржником додано до своєї апеляційної скарги, на стадії апеляційного розгляду справи, договір позички від 25.06.2020 року, за умовами якого ОСОБА_1 передала у безоплатне володіння та користування транспортний засіб «Mitsubichi Lancer», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 , акту приймання/передачі автомобіля від 25.06.2020 року та письмових пояснень цих осіб, опитаних представником позивача - адвокатом Руссу А.П..
Відповідно до положень ст. 14-2 КУпАП статусу відповідальної особи може набути і належний користувач транспортного засобу, якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу.
Отже, для набуття статусу відповідальної особи належним користувачем, необхідна наявність двох обов`язкових умов:
- підтвердження того, що особа дійсно є належним користувачем даного транспортного засобу;
- внесення відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача відповідного транспортного засобу.
Матеріали справи не містять відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача автомобіля «Mitsubichi Lancer», номерний знак НОМЕР_1 .
В даному випадку відповідальною особою транспортного засобу «Mitsubichi Lancer», номерний знак НОМЕР_1 є особа за якою зареєстровано вказаний транспортний засіб – ОСОБА_1 .
Судова колегія зазначає, що сам по собі факт укладання вказаної вище цивільної угоди та передача позивачкою зазначеного автомобіля іншій особі фактично не звільняє ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, оскільки, як вже було зазначено вище, таке звільнення можливе лише тільки після вчинення обов`язкових дій, які передбачені положеннями ст.ст. 14-2 , 279-3 КУпАП.
Слід звернути увагу на той факт, що вказані вище документи, оформлені за 2 дні до вчинення спірного правопорушення, своєчасно не були надані позивачем ані до Департаменту патрульної поліції, ані до суду першої інстанції, що викликає обґрунтовані сумніви у їх достовірності.
Крім того, апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_2 , викладених ним у своїй апеляційній скарзі, оскільки він, як особа, яка керувала транспортним засобом і вчинила спірне адміністративне правопорушення, в порушення вимог ст. 279-3 КУпАП, своєчасно, особисто не звернувся до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надав документ (квитанцію) про сплату штрафу.
Також, в обґрунтування апеляційної скарги, представником скаржника, адвокатом Руссу А.П. зазначено стосовно не залучення судом першої інстанції до участі ОСОБА_2 .. 
Однак, як убачається з матеріалів справи, саме адвокат ОСОБА_4 готував матеріали позовної заяви та був обізнаний про укладення цивільної угоди, а також про те, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом і вчинив порушення вимог Правил дорожнього руху України. 
За таких обставин, вважаючи, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_2 , представник скаржника не був позбавлений можливості зазначити таку особу учасником справи.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд попередньої інстанції цілком обґрунтовано відхилив як помилкові посилання представника позивачки на рішення Верховного Суду, висновки в яких не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору, оскільки правовідносини в зазначених справах не є подібними правовідносинам у цій справі.
Під час ознайомлення з апеляційною скаргою суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_2 і його представником наведено оцінку матеріалам справи, які жодного відношення до справи, що розглядалася Приморським районним судом м. Одеси не має, а саме у справі де головуючим є суддя Бондар В.Я..(а.с.110-112)
Наведене дає апеляційному суду підстави для висновку про відсутність у ОСОБА_2 і адвоката Руссу А.П. бачення реальних обставин справи, за яких ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Апеляційним судом враховується, що згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Положеннями ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують, відповідно, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2020 року по справі № 522/12880/20 за позовом ОСОБА_1 до інспектора Департаменту патрульної поліції Маленко Ксенії Іванівни, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями, є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Танасогло Т.М.