ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року 
м. Київ

Справа №  924/1265/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я., 

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Хмельницької міської ради

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 (колегія суддів: Розізнана І. В., Мельник О. В., Грязнов В. В.) і рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.06.2020 (Музика М. В.), у справі

за позовом Хмельницької міської ради

до фізичної особи - підприємця Лаворик Олени Іванівни

про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 465    898,05 грн,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст обставин справи

1.1. Хмельницька міська рада  звернулася до Господарського суду Хмельницької області з позовом до фізичної особи - підприємця (далі - ФОП) Лаворик Олени Іванівни про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 42    713,50 грн.

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що з 2007 року ФОП Лаворик    О.    І. є власником приміщення на АДРЕСА_1 . Проте відповідач використовує земельну ділянку, на якій розміщено належне йому на праві власності приміщення, без правовстановлюючих документів та не сплачує орендну плату. Хмельницька міська рада стверджувала, що відповідач збільшив свої доходи, а Хмельницька міська рада відповідно втратила своє майно.    

1.3. Хмельницька міська рада 02.01.2020 звернулася із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з ФОП Лаворик О. І. 459 543,86 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 у період з 01.01.2016 до 01.12.2019. 

1.4. Хмельницька міська рада 12.02.2020 звернулася із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з ФОП Лаворик О. І. 465 898,05 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 у період з 01.01.2016 до 31.12.2019. 

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 10.06.2020, яке залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2020, у задоволенні позову Хмельницької міської ради до ФОП Лаворик Олени Іванівни про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати відмовлено.

2.2.  Суд першої інстанції виходив із того, що між відповідачем як власником нерухомого майна та позивачем не укладено договір оренди земельної ділянки комунальної власності. Суд установив, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідач використовує площу земельної ділянки саме 3    242 кв. м та здійснив розрахунок на підставі витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки із невірними даними щодо цільового призначення земельної ділянки. За таких обставин суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог щодо стягнення з відповідача 465    898,05 грн.   

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї  

3.1. Не погодившись із постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 і рішенням Господарського суду Хмельницької області від 10.06.2020, Хмельницька міська рада звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Хмельницької міської ради до ФОП Лаворик О. І. про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. 

3.2.  Хмельницька міська рада, звертаючись із касаційною скаргою, зазначає, що касаційний перегляд оскаржуваних судових рішень необхідний для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування судами статті 1212 Цивільного кодексу України та статті 79-1 Земельного кодексу України в частині визначення площі земельної ділянки при обрахунку суми безпідставно збережених коштів. Скаржник зазначає, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що Хмельницька міська рада не довела площу земельної ділянки, якою користувався відповідач, зроблений без урахування дійсних обставин справи та висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №    922/2417/19, від 11.11.2019 у справі №    925/626/18, від 10.02.2020 у справі №    922/981/18,  від 29.01.2020 у справі №    922/2811/18, від 06.08.2019 у справі №    922/3560/18, від 12.06.2019 у справі №    922/902/18, від 11.06.2019 у справі № 922/551/18, від 29.05.2019 у справі №    922/955/18, від 09.04.2019 у справі №    922/652/18, від 12.03.2019 у справі №    916/2948/17, від 13.02.2019 у справі №    922/382/18, від 07.02.2019 у справі №    922/3639/17, від 06.02.2019 у справі №    923/921/17, від 28.01.2019 у справі №    922/3782/17. Хмельницька міська рада вважає, що суд апеляційної інстанції не застосував положення статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, застосування яких є необхідним відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.04.2020 у справі № 908/848/18  та від 06.02.2019 у справі № 923/921/17 (щодо переходу прав на земельну ділянку при зміні власника нерухомого майна). Окрім того, позивач зазначає про необхідність відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції, зокрема, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 20.12.2019 у справі №    917/266/19, від 05.02.2020 у справі №    924/196/19, та просить  передати справу на розгляд до Великої Палати Верховного Суду для формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування судами статті 1212 Цивільного кодексу України та статті 79-1 Земельного кодексу України.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу ФОП Лаворик О. І. просить постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 і рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.06.2020 залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. На думку ФОП Лаворик О. І., касаційне провадження за касаційною скаргою Хмельницької міської ради підлягає закриттю, оскільки підстави касаційного оскарження, які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є необґрунтованими. Відповідач зазначає, що висновки щодо застосування судами статті 1212 Цивільного кодексу України та статті 791 Земельного кодексу України викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17. Підстави для відступлення від висновків, викладених  у постановах Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 924/196/19, від 20.12.2019 у справі № 917/266/19, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 20.11.2018 у справі №    922/3412/17, за твердженням  ФОП Лаворик О. І., скаржником не наведені. Відповідач стверджує, що посилання скаржника на постанови Верховного Суду, в яких викладені висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах є безпідставним, оскільки у кожній зі справ суди встановили ті чи інші обставини, що формують зміст правовідносин, та не є подібними до фактичних обставин, установлених судами у справі, яка розглядається.  

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарськими судами попередніх інстанцій установлено, що 29.05.2007 між Хмельницькою міською радою та ТОВ "Полімермаш" укладено договір оренди землі, за умовами якого міська рада надала ТОВ "Полімермаш" у строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування приміщення тарного цеху, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , площею 3    242 кв. м. до 06.12.2011. 

Згідно з пунктами 1, 16 договору оренди від 29.05.2007, земельна ділянка передається в оренду для обслуговування приміщення тарного цеху та має цільове призначення - землі промисловості.  

4.2. Суди зазначили, що 14.06.2007 між ТОВ "Полімермаш" та ФОП Яковлєвою О. І. укладено договір купівлі-продажу приміщення тарного цеху загальною площею 710,8 кв. м., що знаходиться в будинку № АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 158). 

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28.02.2019 за Лаворик Оленою Іванівною зареєстровано 06.07.2007 на праві приватної власності приміщення тарного цеху загальною площею 710,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1.

4.3. Хмельницька міська рада рішенням № 48 від 26.02.2010 припинила право користування ТОВ "Полімермаш" земельною ділянкою на АДРЕСА_1, площею 3 242 кв. м та надала її в оренду фізичній особі-підприємцю Яковлєвій О.І. на 5 років; категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

4.4. Яковлєва Олена Іванівна 26.11.2011 змінила прізвище на підставі свідоцтва про шлюб на Лаворик, про що зроблено Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому відповідний актовий запис за № 2524. 

4.5. 14.04.2011 договір оренди землі від 29.05.2007, який укладено між Хмельницькою міською радою та ТОВ "Полімермаш", розірвано.  

4.6. Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 29.03.2010, нормативна грошова оцінка земельної ділянки для обслуговування приміщення тарного цеху за адресою: АДРЕСА_1 площею 3 242 кв. м становить 1    418 382,00 грн (т. 1, а.с. 54)

4.7. 21.04.2010 ФОП Яковлєва Олена Іванівна (Лаворик) звернулася до голови Хмельницької міської ради з заявою про надання згоди на виділення в оренду земельної ділянки для обслуговування приміщення тарного цеху меншої площі, ніж 3     242 кв. м (т. 1 ,а.с. 55).

4.8. Департамент архітектури, містобудування та земельних ресурсів у листі № Я-3253-10 від 27.05.2010 повідомив відповідача, що для винесення на розгляд виконавчого комітету та сесії міської ради питання стосовно зменшення площі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1/5А, необхідно подати відповідну землевпорядну документацію (т.1, а.с. 57). 

4.9. Наказом Управління архітектури та містобудування Департаменту архітектури та містобудування Хмельницької міської ради № 319 від 28.05.2012 року "Про зміну адреси нежитлового приміщення в м. Хмельницькому" змінено адресу на АДРЕСА_1, з метою впорядкування адреси приміщення, яке фактично розміщене на земельній ділянці на АДРЕСА_1. 

Про ухвалення наказу № 319 від 28.05.2012 "Про зміну адреси нежитлового приміщення в м. Хмельницькому" управління архітектури та містобудування Департаменту архітектури та містобудування повідомило відповідача листом №    1106/03-01-14 від 28.05.2012.  

4.10. Департамент архітектури, містобудування та земельних ресурсів Управління земельних ресурсів та земельної реформи Хмельницької міської ради надіслав відповідачу проект договору оренди землі від 26.05.2013 та листом повідомив, що на підставі рішення 33-ої сесії Хмельницької міської ради від 26.02.2010 № 48 відповідачу надано в оренду терміном на 5 років земельну ділянку на АДРЕСА_1, площею 3 242, кв. м для обслуговування приміщення товарного цеху  (лист № 252/02-01-14 від 17.01.2013).

4.11. 30.05.2013 Лаворик О. І. звернулася з проханням до голови Хмельницької міської ради про зменшення розміру земельної ділянки з 3 242 кв. м до 898 кв. м з посиланням на невикористання всієї площі земельної ділянки.  

4.12. У відповідь Департамент архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради  повідомив відповідача про неможливість зменшення площі переданої в оренду земельної ділянки на АДРЕСА_1 з посиланням на знаходження на земельній ділянці об`єктів нерухомості, які повинні мати під`їзні шляхи (т.1, а.с. 69).

4.13. Суди установили, що згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 09.10.2018, яка подана позивачем на підтвердження розрахунку суми безпідставно збережених коштів, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:02:003:0096 за адресою: на АДРЕСА_1 (категорія земель: землі сільськогосподарського призначення) у 2015 році для комерційного використання становила 3 487 607,00 грн, у 2016 році для комерційного використання - 4 995 476,00 грн; у 2015 році для виробництва - 1 674 051,00 грн, у 2016 році для виробництва - 2 397 828,00 грн, у 2017 році - 4 236 164,00 грн, у 2018 році - 6    354 245,00 грн. Коефіцієнти: 2015-2016 роки для комерційного використання - 2,5; 2015-2016 роки для виробництва 1,2; 2017 рік - 2,0; 2018 рік - 3,0 (т. 1, а.с. 71). 

4.14. Суди зазначили, що згідно з матеріалами справи головними спеціалістами відділу оренди та продажу землі Управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів складено акт від 09.10.2018 обстеження земельної ділянки 6810100000:02:003:0096 на АДРЕСА_1 . При обстеженні встановлено, що земельна ділянка знаходиться на закритій території, огороджена та на ній знаходяться приміщення. В акті зазначено, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником майна: приміщення тарного цеху заг. площею 710,8 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , згідно з договором купівлі-продажу від 14.06.2007 №    3145 є Лаворик Олена Іванівна (т.1, а.с. 21).  

4.15.  Згідно з інформацією Головного управління державної фіскальної служби у Хмельницькій області від 23.10.2018 суди установили, що Лаворик О. І. у 2015-2018 роках не звітує та не сплачує орендну плату/земельний податок за земельну ділянку на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6810100000:02:003:0096, площею 0,3242 га. 

4.16. Суди установили, що у грудні 2018 року відповідач зверталася до голови Хмельницької міської ради з проханням надати дозвіл на поділ земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:02:003:0096. У відповідь на звернення відповідача департамент архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради 29.11.2018 року та 29.12.2018 року повідомив  про вивчення посадовими особами управління земельних ресурсів та земельної реформи можливих варіантів поділу земельної ділянки.  

4.17. Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради  № 30 від 10.01.2019 затверджено акти, подані комісією для визначення збитків власникам землі та землекористувача, в тому числі, акт № 8 щодо визначення та відшкодування розміру збитків, заподіяних внаслідок використання земельної ділянки площею 617 кв. м на АДРЕСА_1 Лаворик О. І. без правовстановлюючих документів, згідно з яким розмір збитків становить 41 475,10 грн. 

4.18. Департамент архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради  у відповідь на звернення Лаворик О. І. щодо оформлення права користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 повідомив Лаворик О. І. , що земельна ділянка на АДРЕСА_1 , площею 0,3242 га, зареєстрована в Державному земельному кадастрі за   кадастровим номером 6810100000:02:003:0096. Однак деякі відомості про земельну ділянку занесені помилково (невірно зазначено форму власності та цільове призначення земельної ділянки) (т.1, а.с. 166) .   

4.19. Суди зазначили, що, як убачається із витягу з Державного земельного кадастру від 29.10.2019, земельна ділянка площею 0,3242 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6810100000:02:003:0096, перебуває у комунальній власності; цільове призначення - 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання земельної ділянки - обслуговування приміщення тарного цеху. Власник - Хмельницька міська рада, орендар ФОП Яковлєва О.І. (Лаворик) (т.1, а.с. 25) 

4.20. Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.11.2019, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6810100000:02:003:0096, площею 3 242 кв. м, становить 2 541 698,00 грн. Категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення земельної ділянки: 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

4.21. Управління повідомило листом від 26.03.2020, що рішенням міської ради категорія земель та цільове призначення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не змінювалося.

4.22. Суди установили, що згідно з розрахунком розміру орендної плати від 05.02.2020, позивач нарахував відповідачу 71 934,84 грн за 2016 рік (площа земельної ділянки 3    242 кв. м, нормативна грошова оцінка 2 397 828,00 грн); 127 084,92 грн за 2017 рік (площа - 3242 кв. м, нормативна грошова оцінка 4 236 164,00 грн); 190 627,35 грн за 2018 рік (площа 3 242 кв. м нормативна грошова оцінка 6 354 245,00 грн), 76    250,94 грн за 2019 рік (площа - 3 242 кв. м, нормативна грошова оцінка 2 541 698,00 грн).

Відповідно до Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.03.2020 та 17.04.2020, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6810100000:02:003:0096, площею 3 242 кв.м, у 2016 році становила 2 397 828,00 грн, у 2017 році - 4 236 164,00 грн, у 2018 році - 4 236 164,00 грн; з 17.07.2018 року до 04.10.2019 року - 6 354 245,00 грн, з 05.10.2019 року - 2 541 698,00 грн. Категорія земель: землі сільськогосподарського призначення (згідно НКС) до 04.10.2019; з 05.10.2019 - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (11.02). 

4.23. У листі від 17.04.2020 № 18-22-0,33-614/116-20 відділ у Хмельницькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькому районі повідомив, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02.10.2018 виконувався згідно з Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 року № 489, на той час на ПКК категорія земель була визначена як землі сільськогосподарського призначення (помилка була допущена ліцензованою організацією у відомостях обмінного файлу). На підставі заяви від 04.10.2019 виправлено категорію земель, форми власності та виду використання земельної ділянки (т.1, а.с. 201).

4.24. Спір виник у зв`язку з наявністю/відсутністю підстав для стягнення з відповідача як власника приміщення тарного цеху загальною площею 719,8 кв. м за адресою АДРЕСА_1 , безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2016 до 31.12.2019 за використання земельної ділянки площею 3 242 кв. м для обслуговування об`єкта нерухомості. 

5. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

5.1. Ухвалою Верховного Суду від 13.10.2020 (у складі колегії суддів: Багай Н. О. - головуючий, Дроботової Т. Б., Зуєва В. А.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Хмельницької міської ради і вирішено здійснити перегляд постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 і рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.06.2020 у порядку письмового провадження.
Розпорядженням Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від  09.12.2020    №     29.3-02/3500                у зв`язку з перебуванням судді Зуєва В.А. на лікарняному призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи     Господарського суду Хмельницької області №     924/1265/19.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи(касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 09.12.2020 для розгляду      справи     Господарського суду Хмельницької області №     924/1265/19 призначено колегію суддів у складі : Багай Н. О., Чумака Ю. Я., Дроботової Т. Б.

5.2. Переглянувши оскаржувані у справі рішення, дослідивши наведені  у касаційній скарзі доводи, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
5.3. Хмельницька міська рада, звертаючись із касаційною скаргою, зазначає, що касаційний перегляд оскаржуваних судових рішень необхідний для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування судами статті 1212 Цивільного кодексу України та статті 79-1 Земельного кодексу України в частині визначення площі земельної ділянки при обрахунку суми безпідставно збережених коштів. Скаржник вважає, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що Хмельницька міська рада не довела площу земельної ділянки, якою користувався відповідач протягом відповідного  періоду, зроблений без урахування наявних у справі доказах на підтвердження дійсних обставин справи та без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №    922/2417/19, від 11.11.2019 у справі №    925/626/18, від 10.02.2020 у справі №    922/981/18,  від 29.01.2020 у справі №    922/2811/18, від 06.08.2019 у справі №    922/3560/18, від 12.06.2019 у справі №    922/902/18, від 11.06.2019 у справі № 922/551/18, від 29.05.2019 у справі №    922/955/18, від 09.04.2019 у справі №    922/652/18, від 12.03.2019 у справі №    916/2948/17, від 13.02.2019 у справі №    922/382/18, від 07.02.2019 у справі №    922/3639/17, від 06.02.2019 у справі №    923/921/17, від 28.01.2019 у справі №    922/3782/17. Хмельницька міська рада стверджує, що суд апеляційної інстанції не застосував положення статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, застосування яких є необхідним відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.04.2020 у справі №    908/848/18  та від 06.02.2019 у справі № 923/921/17 (щодо переходу прав на земельну ділянку при зміні власника нерухомого майна). Окрім того, позивач зазначає про необхідність відступу від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції, зокрема, постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 20.12.2019 у справі №    917/266/19, від 05.02.2020 у справі №    924/196/19, та просить передати справу на розгляд до Великої Палати Верховного Суду для формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування судами статті 1212 Цивільного кодексу України та статті 79-1 Земельного кодексу України.

5.4. Предметом позову у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача як власника приміщення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів за період з 01.01.2016 до 31.12.2019. Правовою підставою позову є положення статей 1212-1214 Цивільного кодексу України. 

5.5. У постановах  Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №    922/2417/19, від 11.11.2019 у справі №    925/626/18, від 10.02.2020 у справі №    922/981/18,  від 29.01.2020 у справі №    922/2811/18, від 06.08.2019 у справі №    922/3560/18, від 12.06.2019 у справі №    922/902/18, від 11.06.2019 у справі № 922/551/18, від 29.05.2019 у справі №    922/955/18, від 09.04.2019 у справі №    922/652/18, від 12.03.2019 у справі №    916/2948/17, від 07.02.2019 у справі №    922/3639/17, від 06.02.2019 у справі №    923/921/17, від 28.01.2019 у справі №    922/3782/17, про неврахування висновків у яких судом апеляційної інстанції посилається скаржник, викладений висновок про те, що  до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Отже, фактичний користувач земельної ділянки,  який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.  Посилаючись на положення статті 79-1 Земельного кодексу України, касаційний суд у наведених справах дійшов висновків, що під час вирішення спору судам слід встановити, чи є земельна ділянка, сформованим об`єктом цивільних прав, за користування яким позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти.  

5.6. У справі №    908/848/18, на яку посилається скаржник, суд касаційної інстанції погодився з висновком судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь міської ради недоотриманих доходів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою. У цій справі  №    908/848/18 суди установили, що відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування сформованою земельною ділянкою, зобов`язаний повернути ці кошти, обраховані на підставі витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статі 1212 Цивільного кодексу України. 

5.7. У справі № 923/921/17, на яку послався скаржник, суд касаційної інстанції скасував судові рішення та направив справу на новий розгляд. При цьому суд зазначив про неврахування судами попередніх інстанцій положень статті 79-1 Земельного кодексу України та статей 20, 23 Закону України "Про оцінку земель" та ненадання  належної правової оцінки доказам, які позивач подав в суд на підтвердження обставин, зазначених у позові, зокрема розрахунку суми втрат бюджету за користування земельною ділянкою, а також її сформованості як об`єкта цивільних прав з урахуванням вимог Земельного кодексу України. Крім того, Верховний Суд наголосив, що суд першої інстанції, погодившись із заявленим позивачем розміром стягуваної суми, не перевірив обґрунтованість її розрахунку допустимими доказами, зокрема в частині застосування нормативної грошової оцінки з огляду на вимоги Закону України "Про оцінку земель". Щодо постанови суду апеляційної інстанції, то Верховний Суд зазначив, що судом апеляційної інстанції, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, неправильно застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, а саме, не застосовано статті 1212, 1214 Цивільного кодексу України. 

5.8. При вирішенні спору у цій справі № 924/1265/19 суди установили, що відповідач є власником об`єкта нерухомості, який розміщений на земельній ділянці площею 3 242 кв. м, право користування земельною ділянкою відповідач у встановленому порядку не оформила. Рішенням Хмельницької міської ради  № 48 від 26.02.2010 припинено право користування попереднього власника приміщення земельною ділянкою площею 3 242 кв. м та вирішено  надати її в оренду ФОП Яковлєвій О. І. (Лаворик О. І.). З 14.04.2011 договір оренди, укладений між Хмельницькою міською радою та попереднім власником приміщення, розірвано, між ФОП Лаворик О. І. та Хмельницькою міською радою договір оренди не укладався. 

5.9. Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у Земельному кодексі України. Так, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (частини 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України (тут і далі у редакції Закону від 27.04.2007 № 997-V).
За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. 

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації (стаття 125 Земельний кодекс України).

За змістом вказаних положень право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, у разі коли особа користувалася земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим зберегла кошти, вона зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Такі висновки судів відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18).

5.10. Згідно з вимогами частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 08.12.2015) формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Тобто об`єктом оренди може бути земельна ділянка, яка є сформованою як об`єкт цивільних прав.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим. (стаття 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

5.11. Отже, інформація з Держгеокадстру є належним доказом формування земельної ділянки, її площі, місця розташування, цільового призначення, категорії землі, виду її використання, форми власності.

5.12. Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (частина 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі").

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі №    920/739/17).

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель", дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі  №    629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (пункт 71).

5.13. Таким чином, для вирішення цього спору, слід встановити, чи є земельна ділянка, про безпідставне користування якою зазначає позивач, сформованим об`єктом цивільних прав,  а також установити обґрунтованість розрахунку суми збережених відповідачем за рахунок позивача майна (коштів).

5.14. У справі № 924/1265/19, яка розглядається, суди попередніх інстанцій правильно застосували до спірних правовідносин положення статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки установили, що мало місце користування земельною ділянкою власником приміщення - відповідачем, який не оформив право оренди земельною ділянкою, де розташована нерухомість. Однак, визначаючи площу земельної ділянки, яка фактично використовується відповідачем,  суди надали правову оцінку лише акту обстеження земельної ділянки від 09.10.2018, складеному головними спеціалістами відділу оренди та продажу землі Управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів. Втім правову оцінку витягу з Державного земельного кадастру номер НВ-0003983802019 від 29.10.2019 (т.1 а.с. 25-26), який був поданий позивачем,  суди не надали, відповідно обставини щодо формування земельної ділянки, за користування якою заявлено до стягнення вимоги, не встановили та дійшли передчасного висновку про недоведеність позивачем площі, меж земельної ділянки, право на яку перейшло до набувача будівлі. 

5.15. Відносно нормативної грошової оцінки земельної ділянки, суди зазначили, що наданий позивачем витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 09.10.2018 не може бути належним доказом для підтвердження нормативної грошової оцінки земельної ділянки 6810100000:02:003:0096 за адресою: м.    Хмельницький, АДРЕСА_1. Зазначений витяг сформований із невірними даними щодо спірної земельної ділянки, зокрема, іншим цільовим призначенням, що має суттєве значення для визначення нормативної грошової оцінки одного квадратного метра земельної ділянки населеного пункту. Дані витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.11.2019 (т.1, а.с. 123) відрізняються від витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.03.2020 (т.1 а.с.225) та від 17.04.2020 (т.1 а.с. 202). Тому суди дійшли висновку про непідтвердження позивачем розміру заявленої ним суми до стягнення.

Верховний Суд зазначає, що визначаючи розмір коштів, що підлягають стягненню з відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок, на підставі витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами (зокрема Витягом з Державного земельного кадастру номер НВ-0003983802019 від 29.10.2019 та листом ГУ Держгеокадастру від 17.04.2020 № 18-22-0.33-614/116-20), і в разі незгоди з ним повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (див. пункти 85-86 постанови Великої палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).
 
Однак суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали належної правової оцінки як обставинам сформованості земельної ділянки, так і її нормативній грошовій оцінці, та дійшли передчасних висновків про непідтвердження позивачем належними та допустимими доказами обставин справи, які входять до предмету доказування.

5.16.  Отже,  ухвалюючи оскаржені судові рішення, суди не встановили тих фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, та не надали їм належної правової оцінки, тому дійшли передчасних висновків про те, що вимоги позивача є необґрунтованими. 

За таких обставин доводи скаржника про ненадання правової оцінки усім наявним у матеріалах справи доказам, наслідком чого стало невстановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, та неврахування судами висновків, викладених у постановах Верховного Суду, знайшли своє підтвердження, про що зазначено у пунктах 5.14, 5.15 цієї постанови. 

5.17.  Відносно аргументів скаржника про необхідність відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції, зокрема, постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 04.12.2019 у справі №    917/1739/17, постанови Верховного Суду від 20.12.2019 у справі №    917/266/19, від 05.02.2020 у справі №    924/196/19, колегія суддів зазначає таке

Верховний Суд вважає такі доводи касаційної скарги недостатньо обґрунтованими, оскільки зі змісту доводів не вбачається переконливих аргументів щодо необхідності  відступлення від висновку щодо застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України,  викладеного у наведених постановах  Верховного Суду. Крім того, скаржник не зазначив від якого саме висновку, викладеного у наведених постановах, необхідно відступити.

5.18. Хмельницька міська рада у касаційній скарзі зазначила про необхідність  передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для забезпечення правової визначеності та єдності судової практики щодо однакового застосування норм статті 1212 Цивільного кодексу України у їх комплексному застосуванні зі статтею 79-1 Земельного кодексу України. 

Відповідно до частини п`ятої статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

За змістом наведеної норми права для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна наявність виключної правової проблеми з урахуванням кількісного та якісного показників. Тобто йдеться про правову проблему не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, наявних або таких, що можуть виникнути, з урахуванням: правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності; наявних обставин, з яких убачається, що немає усталеної судової практики з відповідних питань, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, немає процесуальних механізмів вирішення такого питання тощо; того, як вирішення цієї проблеми вплине на забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. 

Враховуючи наявність сталої правозастосовчої практики з наведеного питання та відсутність у клопотанні скаржника належного обґрунтування, колегія суддів зазначає, що клопотання скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не підлягає задоволенню.

5.19. Отже, викладені скаржником підстави касаційного оскарження, частково отримали підтвердження під час касаційного провадження, тому судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судові рішення наведеним вимогам не відповідають.

6.2. Згідно з частинами 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

6.3. Ураховуючи допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, ухвалені у справі судові рішення слід скасувати із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду, а касаційну скаргу задовольнити частково. 

6.4. Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід урахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315,  316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Хмельницької міської ради задовольнити частково. 

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 і рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.06.2020 у    справі №    924/1265/19 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Н. О. Багай

Судді                                                                                                          Т. Б. Дроботова  

                                                                                                                    Ю. Я. Чумак