Номер провадження: 22-ц/813/6270/20 
Номер справи місцевого суду: 521/15127/19
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи,апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 30 січня 2020 року про залишення заяви без розгляду у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України,
встановив:

12 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.
Свою заяву він обґрунтовував необхідністю отримання паспорту громадянина України.
Заявник стверджував, що втратив паспорт радянського зразку, що є перешкодою в отриманні паспорта громадянина України. 

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 30 січня 2020 року заяву ОСОБА_1   було залишено без розгляду.
Роз`яснено ОСОБА_1 право подачі позову на загальних засадах, визначених ЦПК України. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 30 січня 2020 року про залишення заяви без розгляду, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

22 квітня 2020 року до Одеського апеляційного суду від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник вказаного ГУ просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 30 січня 2020 року без змін (а.с. 82-89). 

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначене на 16.12.2020 року, на 14.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с. 101-105).
При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (а.с.112), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. 
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 
Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, за змістом ч.2 ст. 372 ЦПК України явка учасників справи до суду апеляційної інстанції є необов`язковою, у судової колегії відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 24.12.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України без розгляду, суд першої інстанції виходив з вимог ч. 6 ст. 294 ЦПК України, оскільки в даній справі вбачається спір про право. 

Апеляційний суд вважає, що такого висновку суд дійшов передчасно та з порушенням норм процесуального права.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
На підставі п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Разом з тим, згідно до ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 1991 року (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» 2001 року. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. На вказане посилався Верховний Суд в постанові від 07.08.2019 року, в справі № 366/1906/18 за заявою особи про встановлення факту постійного проживання на території України з 1990 року.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлення факту проживання на території України станом на 1991 рік необхідно ОСОБА_1 для підтвердження його приналежності до громадянства України та оформлення паспорта громадянина України. 

Виходячи з того, що предметом заяви ОСОБА_1 є встановлення юридичного факту, який має значення для апелянта та відсутні будь-які майнові або немайнові вимоги до будь-яких осіб, колегія суддів приходить до висновку, що у даній справі відсутній спір про право, а тому ухвала Малиновського районного суду м.Одеси від 30 січня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Залишаючи без розгляду дану заяву ОСОБА_1 судом першої інстанції не було враховано вищевикладеного, та суд не вказав, про яке право та між ким мається спір у ОСОБА_1 та з яким позовом і до кого він має право звернутись в порядку позовного провадження. Судом не було враховано, що для набуття громадянства України встановлений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, виходу з громадянства України.
Одними із документів, який має надаватись до ГУ ДМС України в Одеській області для встановлення громадянства України є саме судове рішення про становлення факту проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року, або станом на 13.11.1991 року, а не будь-яке інше судове рішення.

Доводи ГУ ДМС України в Одеській області, викладені ним і відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 (а.с.82-89), про те, що звернення останнього до суду є передчасним, а також про те, що він не має доказів постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, або станом на 13.11.1991 року,в даному випадку не можуть бути підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги, оскільки в даному випадку предметом апеляційного розгляду є не встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, або станом на 13.11.1991 року, а обгрунтованість чи необґрунтованість ухвали суду першої інстанції про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду. 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права.
У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 379, ст.ст. 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 30 січня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

        Т.В. Цюра