ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/5042/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 11.06.2020 р. (суддя Єфанова О.В.)  в справі № 160/5042/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ) про визнання протиправним рішення № 1870/03.05-18 від 24.02.2020 р. за протоколом від 20.02.2020 р. № 046850004635 про відмову в пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.
          В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права,  ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт зазначає про неврахування судом першої інстанції визнання рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 р. № 1-р/2020 такими, що не відповідають Конституції України, положень статті 13, частини 2 статті 14, пунктів «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VIII. Вважає, що на підставі приведеного рішення вона має право на пенсію на пільгових умовах, оскільки має загальний стаж роботи 35 років 05 місяців 10 днів.
          У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.02.2020 року позивач звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі   статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» № 1058- IV від 09.07.2003 року.
24.02.2020 року позивач отримала лист № 1870/03.05-18 про відмову в призначенні пенсії за протоколом від 20.02.2020 року № 046850004635, оскільки позивач не досягла необхідного пенсійного віку, зазначено, що право на пільгову пенсію позивач може набути при досягненні 54 років.
Не погодившись з таким рішенням, позивач подала заяву до відповідача 23.03.2020 року з роз`ясненням  Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року за № 1-р/2020, але також було отримано аналогічну відповідь від 07.04.2020 року.
Із посилання на частину 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач набуде право виходу на пенсію за списком № 2 за наданими документами у віці 54 роки.
Оскільки на момент звернення  до Пенсійного фонду позивач не досягла віку, передбаченого ч. 2  ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2, суд першої інстанції вважав обґрунтованим рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії.
Також суд першої інстанції визнав необґрунтованим посилання позивача на  неконституційність приписів статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону № 213-VIII, зазначивши, що оскільки відповідно до  Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, положення  Закону України «Про пенсійне забезпечення»  застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»  мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
У свою чергу,  Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII набрав чинності 11.10.2017 року, а тому досягти віку, передбаченого  Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII, для призначення пенсії за вислугу років особі необхідно було до 11.10.2017.
Зважаючи на те, позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1  та станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 вона не  досягла 54-річного віку, суд першої інстанції дійшов висновку, що  матеріалами справи не доведено наявність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Суд визнає приведені висновки суду першої інстанції необґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В лютому 2020 р. (14.02.2020 р.) позивач звернулась до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 28.02.2020 р. позивача повідомлено про те, що  протоколом від 20.02.2020 р. № 046850004635 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки вона не досягла  пенсійного віку; право на пільгову пенсію позивач набуде при досягненні 54 років.
Спірним у цій справі є питання наявності правових підстав для відмови у призначенні пенсії із застосуванням частини 1 та пункту 2 частини 2  статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   без врахування приписів  статті 13 Закону України  «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням  рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 р.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої   статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Статтею 46 Конституції України  закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV  встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за  списком № 1  та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за  списком № 2  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до  статті 27  та з урахуванням норм  статті 28  цього Закону.
Пунктом другим частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається  працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за  списком № 2  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року.
Згідно з пунктом «б» частини першої  статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ (далі – Закон № 1788-ХІІ) в редакції  Закону України від 02.03.2015 р. N 213-VIII право на призначення пільгової пенсії за віком мають     працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць  - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема,  54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 р. № 1-р/20 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III „Прикінцеві положення“ Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року № 213-VIII (справа № 1-5/2018(746/15)) 1. визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними),  статтю 13,  частину другу  статті 14,  пункти „б“-„г“  статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року  № 213-VIII.
Конституційним Судом України в частинах другої-третьої резолютивної частини рішення встановлено, що стаття 13,  частина друга  статті 14,  пункти „б“-„г“  статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року  № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Застосуванню підлягають  стаття 13,  частина друга  статті 14,  пункти „б“-„г“  статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року  № 213-VIII  для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: (….) б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за  списком № 2  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах…».
При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни, внесені  Законом України №213-VIII від 02.03.2015 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать ч. 1  ст. 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є принцип юридичної визначеності.
Відповідно до  статті 151-2 Конституції України  рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Отже, з 23.01.2020 р., дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020р. в справі № І-р/2020, діють положення  статті 13 Закону № 1788-ХІІ  в редакції, яка була чинна до внесення змін  Законом № 213-VIII, відносно  право на пільгову пенсію осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Разом з тим, залишилися чинними положення статті 114   Закону № 1058-IV.
Відтак, з 23.01.2020 р. в Україні існують  два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, за якими пенсії за віком призначаються на пільгових умовах, а саме: пункт «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін  Законом № 213-VІІІ  та пункт 2 частини 2  статті 114 Закону № 1058-IV  у редакції  Закону України від 03.10.2017 р. № 2148-VІІІ.
У спірних правовідносинах норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає: 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін  Законом № 213-VІІІ) та 55 років за пунктом 2 частини 2  статті 114 Закону № 1058-IV  у редакції  Закону України від 03.10.2017 р. № 2148-VІІІ.
За таких умов суд вважає за можливе застосувати правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  на користь невладного суб`єкта - приватної особи.
Враховуючи, що на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивач досягла 50 років та мала стаж роботи більше 20 років, з них не менше 10 років за списком № 2, суд доходить до висновку,  що вона має право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 р.  № 1-р/2020 (справа №1-5/2018(746/15)).
За таких обставин суд визнає протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах.
Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
У рішенні в справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011р. (заява № 29979/04) ЄСПЛ вказав, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
З урахуванням визначеного  статтею 8 Конституції України  принципу верховенства права та встановлених  статтею 2 КАС України  завдань суду як державної правозахисної інституції суд дійшов висновку, що з метою повного захисту порушених прав та інтересів особи необхідним є зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду в цій справі.
Враховуючи наведене, колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню, рішення суду першої інстанції – скасуванню із постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України суд стягує на користь позивача з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 102 грн. (840,80 грн. за подачу позову та 1261,20 грн. за подачу апеляційної скарги).
Оскільки предметом позову в цій справі є  дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,   315,   317, 321,   322, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 11.06.2020 р.  в справі № 160/5042/20 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 11.06.2020 р.  в справі № 160/5042/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.
Ухвалити в справі № 160/5042/20 нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яке оформлене протоколом від 20.02.2020 р. № 046850004635.           
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про  призначення пільгової пенсії за віком за пільгових умовах за списком № 2 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду в цій справі.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 02.12.2020 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 02.12.2020 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко