ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2020 року 
м. Харків
справа № 632/651/17 
провадження № 22-ц/818/4625/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів – Хорошевський О.М., Пилипчук Н.П.,
сторони справи:
позивач – Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року, ухвалене у складі судді Кочнєва О.В., -
у с т а н о в и в:
У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 18.04.2011 у розмірі 41575,46 грн 46 коп. та судовий збір у розмірі 1600 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.04.2011 між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № б/н , відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 12000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг. Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором. Відповідач взятих на себе за вищевказаним договором зобов`язань належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 04.05.2017 має заборгованість у розмірі 41575,46 грн, яка складається з: 11630,84 грн – тіло кредиту; 15080,38 грн – відсотки за користування кредитом; 12408,27 грн – пеня, а також штрафи: 500 грн – фіксована частина та 1955,97 грн – процентна складова.
Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.04.2011 в розмірі 39119,49 грн, яка складається з заборгованості за тіло кредиту у розмірі 11630,84, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 15080,38 та нарахованої пені у розмірі 12408,27, та 1600 грн судового збору. В іншій частині у задоволені позову відмовлено.
Частково задовольняючи позов Банку суд керувався положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). Відповідач взятих на себе за договором кредиту зобов`язань щодо повернення отриманих у кредит коштів належним чином не виконала, правовими наслідками чого є стягнення з нього заборгованості за кредитом у розмірі 39119,49 грн. 
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 99).
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ніяких кредитних договорів відповідач не підписувала. ОСОБА_1 звернулась до Банку задля отримання картки «Універсальна». Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач виявила бажання отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Також зазначає, що розмір пені та відсотків у сукупності є завищеним та перевищує заборгованість за тілом кредиту. Звертає увагу на те, що 12000 грн за будь-яких обставин не є кредитними коштами, а тому нарахування на них відсотків неможливе. Окрім того, позивачем пропущений строк позовної давності для звернення з позовом, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
19 жовтня 2020 року Шевченко А.О., який діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», надав письмові пояснення. У поясненнях представник Банку посилається на те, що з моменту підписання ОСОБА_1 заяви між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ст. 634 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). Підписавши заяву Банк та відповідач приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг. Окрім того, 18.04.2011 відповідач підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, з якої вбачається, що базова відсоткова ставка за користування кредитом 3% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушені термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань. Отже, сторони погодили всі істотні умови кредитного договору. Банк надав відповідачу кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач активно користувалася карткою та погашала заборгованість. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією. Клієнт використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постановах від 19.03.2014 у справі № 6-14цс14 та від 18.06.2014 у справі № 6-61цс14. Зазначає, що останній платіж відповідачем було здійснено 11.10.2016, з позовом до суду банк звернувся 07.06.2017, в межах загального та спеціального строку позовної давності. З підписаної довідки про умови кредитування вбачається, що розмір процентної ставки був 3% на місяць (36% річних). Проте в подальшому Банк без погодження з відповідачем збільшив розмір процентної ставки до 43,20% та вважає, що правильним розрахунок процентів буде за первісною ставкою 36% річних. Зазначає, що заборгованість за тілом кредиту становить 11630,84 грн. Станом на 31.03.2015 заборгованість за процентами становила 282,46 грн. За період з 01.04.2015 по 04.05.2017 минуло 734 дня, розмір процентів складає 8420,09 грн (11630,84*36%/365*734). Таким чином, розмір заборгованості за процентами станом на 31.08.2017 року складає 8702,55 грн (282,46+8420,09). Заборгованість по судовим штрафам складає 1516,67 грн, з яких: 500 грн фіксована частина, 1016,67 грн ((11630,84+8702,55)*5% - процентна складова.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень до неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Судовим розглядом установлено, що 18.04.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 12000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Матеріали справи містять заяву позичальника, у якій зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами заява становить між ОСОБА_1 та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 12).
На підтвердження виникнення між сторонами у справі кредитних правовідносин, Банк, окрім заяви позичальника, надав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписану Яловою О.Г., й Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 13, 15-29).
Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 04.05.2017 становить 41575,46 грн, яка складається з: 11630,84 грн – тіло кредиту; 15080,38 грн – відсотки за користування кредитом; 12408,27 грн – пеня, а також штрафи: 500 грн – фіксована частина та 1955,97 грн – процентна складова (а.с. 6-11).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Матеріали справи свідчать про те, що у довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка містить підпис відповідачки, зазначена базова процентна ставка за кредитом у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, також розмір пені (пеня 1 та пеня 2) за порушення зобов`язань за договором, який становить відповідно базову процентну ставку за користування кредитом, яка нараховується за кожен день прострочення кредиту та 1% від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць, нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсоткам 5 та більше днів при наявності прострочення на суму більше 50 грн., а також розмір штрафів – 500 грн + 5% від суми позову.
Оскільки в указаних вище документах, підписаних ОСОБА_1 , визначений розмір процентної ставки за користування кредитом та штрафні санкції за порушення виконання грошових зобов`язань, судова колегія вважає, що сторони погодили умови договору кредиту в частині розміру процентів за користування кредитом та штрафів, пені за порушення зобов`язань за договором і суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.
Згідно з наданим представником Банку розрахунку в письмових поясненнях до апеляційної скарги розмір процентів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 станом на 31.08.2017, складає 8702,55 грн, оскільки подальше підвищення відсоткової ставки відбувалося без згоди та попередження відповідача. Тому проценти з ОСОБА_1 належить стягнути саме у визначеному розмірі. 
Що стосується позову Банку про стягнення пені та штрафів, то позов у цій частині підлягає задоволенню частково.
Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Тобто штраф і пеня відповідно до статті 549 ЦК України є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Указаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.
Так, у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка містить підпис відповідача установлений розмір штрафів – 500 грн + 5% від суми позову.
Відповідно до додаткових пояснень, наданих ОСОБА_3   у Харківський апеляційний суд, Банк наполягає на стягненні з відповідача штрафів, які складають: 500 грн - фіксована частина, 5% від (11630,84 грн (заборгованість за тілом кредиту)+8702,55 грн (заборгованість за відсотками)*5% = 1016,67 грн.
Колегія суддів уважає, що оскільки розмір штрафів є меншим від розміру пені, сам позивач не заперечує проти стягнення з відповідача штрафів, з ОСОБА_1 на користь Банку підлягає стягненню 500 грн штрафу – фіксована частина, 1016 грн 67 коп. – процентна складова.
За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції належить змінити в частині позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом та пені. Визначену судом заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за процентами станом на 31.08.2017 належить зменшити до 8702,55 грн, у стягненні пені – відмовити, стягнути з відповідача штраф: 500 грн - фіксована частина та 1016,67 грн - процентна складова .
Посилання представника відповідача на пропуск Банком строку позовної давності спростовується матеріалами справи.
Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що викладений у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15 та у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 637/105/17 (провадження № 61-28440св18).
АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з цим позовом 7 червня 2017 року, а останній платіж був зроблений відповідачем 11 жовтня 2016 року.
Тобто строк позовної давності для звернення до суд пропущений Банком не був. 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , підлягає задоволенню частково. Розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь Банку належить зменшити до 21850,06 грн. 
Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Рішенням суду з ОСОБА_1 стягнуто 1600 грн судового збору. Оскільки судовою колегію рішення суду змінене та зменшена сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь Банку, рішення суду в частині стягнення судових витрат також підлягає зміні. 
За результатами розгляду апеляційної скарги позов Банку визнаний колегією суддів обґрунтованим на 52,56 %, тому з ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути 840 грн 96 коп. судового збору, сплачених при подачі позовної заяви (а.с. 2).
Апеляційна скарга ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволена на 47,44 %, тому з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 належить стягнути 1138 грн 56 коп. судового збору з 2400 грн, сплачених при подачі апеляційної скарги (а.с. 101, 113).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року змінити. Зменшити суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в рахунок заборгованості за кредитним договором без номеру від 18 квітня 2011 року до 21850 (двадцяти однієї тисячі восьмисот п`ятдесяти) гривень 06 (шести) копійок та судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, до 840 (восьмисот сорока) гривень 96 (дев`яноста шести) копійок. 
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1  1138 (одну тисячу сто тридцять вісім) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок судового збору, сплаченого при подачі апеляційного скарги. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 17 листопада 2020 року.

Головуючий -                                                        О.Ю.Тичкова
Судді -                                                                О.М. Хорошевський 
                                                                       Н.П.Пилипчук