справа № 760/33548/19
головуючий у суді І інстанції Оксюта Т.Г.
провадження № 22-ц/824/10478/2020
 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
 
ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
                      22 вересня 2020 року                                                              м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Київ від 09 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення порушень прав власника домоволодіння та відшкодування шкоди, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив усунути перешкоди у користуванні належного йому будинком шляхом зобов`язання відповідача знести самочинно зведену прибудову до належного йому будинку, спортзал та другий поверх; стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 250 000 грн та моральну шкоду в сумі 50 000 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 ), а відповідач ОСОБА_2 є його сусідом. З початку 2018 року між сторонами виник спір про відшкодування завданих збитків, які були нанесені відповідачем в результаті проведення всупереч встановленого порядку будівельних робіт на межі між їхніми земельними ділянками.
Вказував на те, що відповідач ігнорує вимоги позивача про припинення будівельних робіт, які він проводить без права на виконання підготовчих і будівельних робіт, внаслідок чого в результаті незаконних дій відповідача йому нанесено матеріальну шкоду у вигляді пошкодження його будинку зовні та всередині. З урахуванням наведеного позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача усунути порушення та про стягнення із відповідача матеріальної та моральної шкоди.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Київ від 09 липня 2020 року у позові відмовлено.
Не погоджуючись із указаним  рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення його позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року постановлено з порушенням вимог матеріального та процесуального права та є таким, що підлягає скасуванню. 
Вказує, що судом у порушення норм процесуального права розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Судом не враховано, що ця справа не є малозначна та не виникла з трудових відносин. Тому, такий підхід до вирішення справи судом призвів до помилкового та необґрунтованого рішення. Судом не взяті до уваги обставини справи, неповно досліджено надані докази, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, що на думку позивача призвело до помилкового і безпідставного винесення рішення про відмову у позові.
Ураховуючи наведене, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач правом на відзив не скористався.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений не повідомив суд про наявність причин, що перешкоджали з`явитись до суду.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було доведено обставин, на які він посилався при зверненні до суду з даним позовом, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди та усунення перешкод у користуванні належним позивачу будинком, шляхом зобов`язання відповідача знести самочинно зведену прибудову до будинку, спортзал та другий поверх. Також, суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не було надано суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань в результаті протиправних дій відповідача.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права колегія апеляційного суду дійшла висновку про обґрунтованість цих доводів враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України в редакції, що була чинна на час звернення позивача з цим позовом (09 грудня 2020 року), передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:
1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя;
2) щодо спадкування;
3) щодо приватизації державного житлового фонду;
4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу;
5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
На час звернення позивача з цим позовом прожитковий мінімуму для працездатних осіб складав 2102 грн. Ціну позову позивач визначив у розмірі 250 тисяч. грн. Отже, ціна позову не перевищувала п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102Х500= 1051000грн), а відтак указана справа не відноситься до виняткових справ, які за будь-яких обставин не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
За винятком справ, зазначених у ч. 4 цієї статті, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, що передбачено ч. 2 указаної статті.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 
1) ціну позову;
2) значення справи для сторін;
3) обраний позивачем спосіб захисту;
4) категорію та складність справи;
5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;
6) кількість сторін та інших учасників справи;
7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;
8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Як убачається із змісту цього позову позивачем було зазначено про необхідність під час попереднього судового засідання вирішити питання про витребування у відповідача копії паспорту його житлового будинку і земельної ділянки та про виклик до суду свідків.
 Суд першої інстанції на указане уваги не звернув та не обґрунтував підстави для призначення справи у порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ураховуючи наведене оскаржуване рішення підлягає скасуванню на підставі п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для задоволення позову колегія апеляційного суду дійшла висновку, що позовні вимоги є недоведеними враховуючи наступне.
Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування жилого будинку від 01 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М., реєстровий №6619. Право власності на земельну ділянку підтверджується договором дарування земельної ділянки від 01 вересня 2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М., реєстровий № 6617.
Позивач стверджує, що його сусідом є відповідач ОСОБА_2 , із яким у нього виник спір про відшкодування завданих збитків, які були завдані відповідачем в результаті проведення, всупереч встановленого порядку, будівельних робіт на межі між їхніми земельними ділянками.
Відповідач, як зазначає у позові позивач, ігнорує його вимоги про припинення будівельних робіт, які той проводить без права на виконання підготовчих і будівельних робіт.
Позивач зазначав, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні належним позивачу будинком, в зв`язку з чим просив суд усунути перешкоди у користуванні його власністю шляхом зобов`язання відповідача знести самочинно зведену прибудову до будинку, спортзал та другий поверх.
За змістом статей 15 і 16 ЦК Україникожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; аналогічний припис закріплений у частині першій статті 2 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).
Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання негаторного позову.
У частині сьомій статті 376 ЦК Українипередбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
У постанові Верховного Суду України від Об вересня 2017 року у справі № 6-1721цс16 зроблено висновок, що "право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекціям державного архітектурно - будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу)".
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. 
Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. 
Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Захист речового права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні майном (негаторного позову) є можливим носієм речового права і передбачає доведення позивачем наступних обставин: 1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звертається до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем.
Як убачається із змісту позову позивач просить усунути порушення, які полягають у незаконному здійсненні відповідачем на його земельній ділянці добудови до належного йому майна, унаслідок чого відбувається руйнування його майна, а отже позивачеві чиниться шкода.
Позивачем у підтвердження вимог позову додано докази належності йому на праві власності житлового будинку та земельної ділянки. Разом з тим, позивачем не надані докази, які підтверджують, що саме відповідачем ОСОБА_2 порушуються його права, оскільки не надано доказів, що відповідач є власником сусідньої з позивачем земельної ділянки, не доведено що відповідачем здійснюється будь-яке будівництво. 
Так, надана позивачем відповідь Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва свідчить лише щодо не видання та не реєстрації документів дозвільного та декларативного характеру, які б надавали право на виконання підготовчих і будівельних робіт та не приймання будівництва в експлуатацію за адресою відповідача. Доказів проведення спірних робіт під час виїзду на місце посадової особи Департаменту за вказаною адресою не встановлено у зв`язку відсутністю доступу до будинку.
Позивачем до позовної заяви також надано копію розписки ОСОБА_4 , який є архітектором, що здійснює реконструкцію об`єкта за адресою по АДРЕСА_1 (номер будинку у зв`язку з неякісною копією не можливо встановити), та яким було визнано виникнення деформації у будинку позивача у результаті реконструкції. У розписці ОСОБА_4 зобов`язався усунути указані дефекти під час відновлювальних робіт.
Колегія суддів апеляційного суду оцінюючи наданий доказ вважає, що він не доводить, що саме відповідач повинен нести відповідальність, оскільки докази визнання відповідачем позову чи досудових вимог позивача відсутні, як і відсутні докази, що ОСОБА_4 перебуває у будь-яких правовідносинах із відповідачем, зокрема виконує замовлені відповідачем роботи. Крім того, суду не надані повноваження ОСОБА_4 щодо надання висновків про шкоду та щодо встановлення причинно-наслідкового зв`язку завданої позивачеві шкоди.
Згідно із ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК Українинеобхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, тому позивач повинен довести: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.
Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За змістом частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Положеннями статей 77, 78 ЦПК Українивизначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування
У матеріалах справи відсутній обґрунтований висновок, надання якого потребує спеціальних знань, а саме будівельно-технічної експертизи на підтвердження визначення розміру матеріального збитку завданого позивачеві та причинно-наслідкового зв`язку, а саме що внаслідок здійснення відповідачем будівництва житлового будинку на суміжній земельній ділянці позивачеві завдано шкоду.
При цьому відповідних клопотань про призначення експертизи у суді першої інстанції заявлено не було.
Відповідно до ст. 83 ЦПК України (відповідно частини 1, 2, 4, 5) сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Як убачається із матеріалів справи, ухвалу суду про призначення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження представник позивача отримав 10 січня 2020 року. Відповідно до положень п. 8 ч. 3 ст. 274 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України позивач не позбавлений був права подати заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного провадження. Крім того, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження не є перешкодою для звернення сторін із клопотанням про призначення експертизи, виклик свідків, витребування інших доказів, тощо.
З часу від відкриття провадження у справі до часу прийняття рішення пройшло шість місяців, однак позивачем за цей час жодних клопотань з приводу необхідності проведення експертизи до суду направлено не було. 
До апеляційного суду представником позивача ОСОБА_3 було подане клопотання про призначення по справі судово-будівельної експертизи, для з`ясування обставин, викладених в апеляційній скарзі та визначення розміру матеріальної шкоди. 
Також, ОСОБА_3 було подане клопотання до апеляційного суду про допит свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Вирішуючи указані клопотання колегія суддів не встановила обставин для їх задоволення.
Так, у самій апеляційній скарзі, поданій 15 липня 2020 року, позивач не просив про призначення експертизи та виклик свідків. В подальшому у доповнення до апеляційної скарги 31 липня 2020 року представником позивача були додані клопотання без доказів направлення цих клопотання іншій стороні.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.
Крім того, відповідні клопотання подані з метою здобуття доказів. А відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Так, як вбачається із матеріалів справи, позивач не заявляв клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно з ч.1 ст. 10З ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Згідно із ч.1 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Позивачем та його представником не подавався суду висновок експерта.
При цьому у самому позові позивач повідомив суд про те, що він звернувся до фахівців ТОВ "Судова незалежна експертиза України", з яким було укладено договір №55941 щодо здійснення попереднього огляду приміщень будинку АДРЕСА_1 з метою розрахунку вартості проведення будівельно-технічної експертизи з питань визначення розміру матеріального збитку завданого внаслідок будівництва житлового будинку на суміжній земельній ділянці. Відповідна установа повідомила позивачеві, що має достатню матеріально-технічну базу та відповідних судових експертів для проведення указаної експертизи. Експертною установою також повідомлено позивача про вартість проведення відповідних досліджень, строк проведення експертизи приблизно 20-25 календарних днів та підтвердила, що на вирішення експерту може бути поставлено питання щодо причин пошкодження майна позивача та щодо розміру шкоди.
Згідно із ч.1 ст.108 ЦП К України експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи.
Таким чином, представником позивача не зазначено про наявність перешкод для отримання експертного висновку та надання його на підтвердження позовних вимог у суді  першої інстанції.
А відтак є недоведеними підстави для здобуття цього доказу у суді апеляційної інстанції, оскільки не встановлені виняткові випадки, а саме щодо надання учасником справи доказів неможливості подання відповідного доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача.
Судом апеляційної інстанції не встановлені також виняткові випадки щодо необхідності залучення свідків для надання пояснень, оскільки заявивши у позові про намір викликати свідків до суду, жодних клопотань щодо виклику свідків на вирішення суду позивач так і не заявив.
Крім того, позивачем ні у суді першої інстанції ні у суді апеляційної інстанції представником позивача не вказано, які обставини мають бути підтверджені свідками.
Таким чином, посилання позивача на те, що суд призначивши справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, позбавив його можливості надати відповідні докази чи звернутися з клопотанням про витребування доказів, є безпідставними оскільки з моменту отримання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року, а саме 10 січня 2020 року він не був позбавлений можливості подати відповідні клопотання або заперечити проти проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
За таких обставин, доведеність позивачем лише факту належності йому майна, яке є пошкодженим, не може свідчити про те, що саме відповідачем завдані відповідні пошкодження у заявленому у позові розмірі.
Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Частиною 4 указаної статті передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Оскільки позивачем докази на підтвердження вимог позову не надані, підстави збирати відповідні докази судом з власної ініціативи не встановлено, колегія апеляційного суду дійшла висновку про відмову у позові у зв`язку з недоведеністю вимог позову.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду міста Київ від 09 липня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

 
Головуючий	Т.О. Писана  	
Судді	К.П. Приходько  	
	С.О. Журба