УХВАЛА
 
20 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 226/642/20
провадження № 51–4971 ск 20
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі – Суд) у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Димитровського міського суду Донецької області від 16 квітня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 8 липня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
Захисник звернувся з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Ухвалою Суду від 19 жовтня 2020 року касаційну скаргу захисника було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) і встановлено строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали. Також у рішенні Суду було зазначено, у чому саме полягали допущені недоліки скарги, і роз`яснено, що у разі невиконання вимог згаданої норми права в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
У межах наданого строку ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції, проте приписів ст. 427 КПК знову не дотримався. 
Виходячи з положень ст. 129 Конституції України насамперед забезпечується право на апеляційне оскарження судового рішення, а право на касаційне оскарження – у визначених законом випадках та порядку.
Наведені законодавчі положення залишено поза увагою. 
Як убачається зі змісту нової касаційної скарги захисника, у ній міститься вимога про пом`якшення засудженому покарання через його надмірну суворість. Однак при цьому скаржником не наведено обґрунтування відповідно до ст. 414 КПК саме явної несправедливості заходу примусу, призначеного не в максимальних межах санкції закону України про кримінальну відповідальність. 
Крім того, сторона захисту залишила поза увагою, що справедливість покарання законодавець пов`язує не тільки з даними про особу винного та пом`якшуючими обставинами, але й із тяжкістю злочину, суспільною небезпечністю конкретних кримінально караних дій, а також із необхідністю забезпечити мету заходу примусу – попередження вчинення засудженим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, не зваживши на зазначене, скаржник не аргументував заявленої вимоги про зміну на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК оспорюваних вироку й ухвали, з огляду на точний зміст положень статей 50, 65 Кримінального кодексу України, з    урахуванням також положень статей 70, 71 цього Кодексу та дискреційних повноважень суду. 
Недодержання ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК особі, яка її подала.
Ураховуючи викладене, керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Димитровського міського суду Донецької області від 16 квітня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 8 липня 2020 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                               ОСОБА_3