ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

03 грудня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 749/103/20
Головуючий у першій інстанції – Чурупченко М. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1406/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А. 
суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.
секретар Поклад Д.В.

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Приватне сільськогосподарське підприємство ”Прогрес”

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства ”Прогрес” на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області у складі судді Чурупченка М.І. від 05 жовтня 2020 року, місце ухвалення рішення м.Корюківка, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства ”Прогрес” про розірвання договору оренди землі, 

                              В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства ”Прогрес”, в якому просив розірвати договір оренди землі загальною площею 3,6145 гектарів, у тому числі, рілля 2,6907 гектарів та сіножаті 0,9238 гектарів, укладений між ОСОБА_2 та Приватним сільськогосподарським підприємством ”Прогрес”, зареєстрований 07.07.2005 року у Щорському районному відділі регіональної філії ДП ”Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України”, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №532. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у добровільному порядку відвідач відмовляється розірвати договір оренди вказаної земельної ділянки, власником якої, як спадкоємець після смерті ОСОБА_2 , є позивач. З посиланням на приписи статей: 626, 628, 651 ЦК України, ч.4 статті 32 Закону України ”Про оренду землі”, п.40 договору оренди землі від 07.07.2005 року, ОСОБА_1 у позові вказує, що відповідач порушує його право, як власника земельної ділянки, на самостійне господарювання на землі, передбачене п. ”г” ч.1 статті 81, п. ”б” ч.1 статті 90 Земельного кодексу України.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 05.10.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено повністю. Судом розірвано договір оренди землі №б/н від 07.07.2005 року для вирощування товарної сільськогосподарської продукції, укладений між ОСОБА_2 та Приватним сільськогосподарським підприємством ”Прогрес”, на земельну ділянку загальною площею 3,6145 гектарів, у тому числі, рілля 2,6907 гектарів (кадастровий номер 7425889200:04:000:0127) та сіножаті 0,9238 гектарів (кадастровий номер 7425889200:04:000:0627), зареєстрований 07.07.2005 року у Щорському районному відділі регіональної філії ДП ”Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України”, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №532. Стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства ”Прогрес” на користь ОСОБА_1 840 грн. 80 коп. в рахунок повернення сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі Приватне сільськогосподарське підприємство ”Прогрес” просить скасувати оскаржуване рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 05.10.2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 05.10.2020 року ухвалено судом з порушенням норм процесуального і матеріального права, висновки суду не відповідають матеріалам справи. В доводах апеляційної скарги Приватне сільськогосподарське підприємство ”Прогрес” не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки, відповідно до положень пункту 40 даного договору, оскільки пунктом 38 вказаного договору оренди земельної ділянки визначено порядок такого розірвання, та передбачено підстави для розірвання договору. Доводи апеляційної скарги зазначають, що ОСОБА_1 не звертався до Приватного сільськогосподарського підприємства ”Прогрес” із заявою про зміну істотних умов договору, і за даних обставин, не підлягає застосуванню пункт 40 договору оренди землі, оскільки пунктом 38 даного договору оренди землі чітко визначено порядок розірвання договору, серед якого немає переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи. З посиланням на статті 31,32 Закону України ”Про оренду землі”, а також на статтю 148-1 Земельного кодексу України, доводи апеляційної скарги стверджують, що закон пов`язує можливість розірвання договору в судовому порядку у зв`язку із недосягненням згоди сторін щодо розірвання договору та істотністю обставин, що змінилися. Доводи апеляційної скарги вказують, що по справі позивачем не доведено тієї обставини, що сторони пройшли позасудове врегулювання спору. З посиланням на постанову Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №514/136/17, Приватне сільськогосподарське підприємство ”Прогрес” зазначає, що усі права та обов`язки орендодавця після його смерті переходять до його спадкоємців, які зобов`язані продовжувати виконувати всі умови договору оренди землі. Доводи апеляційної скарги стверджують, що порушення ОСОБА_1 положень ч.3 статті 148-1 Земельного кодексу України, в частині повідомлення відповідача про набуття права власності на земельну ділянку, порушує майнові права, в тому числі, і упущену вигоду ПСП ’’Прогрес’’. 

У судовому засіданні апеляційного суду представник Приватного сільськогосподарського підприємства ”Прогрес” - адвокат Ковтун М.О. підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги. 
У судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 просив залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 05.10.2020 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 07.07.2005 року у Державному реєстрі земель було вчинено запис за №532 про реєстрацію договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ПСП ”Прогрес”, відповідно до умов якого, даний договір укладено на 49 років; орендодавець передав в оренду земельну ділянку загальною площею 3,6145 га, у тому числі, рілля 2,6907 га, сіножаті 0,92 га, що знаходиться на території Хотуницької сільської ради Щорського району Чернігівської області  (а.с.13-14).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.5).
Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 04.02.2020 року (а.с.7,8), виданих державним нотаріусом Сновської районної державної нотаріальної контори Васильченко Т.П., після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , спадкоємцем зазначеного у заповіті ОСОБА_2 майна, є ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видані дані свідоцтва, складається із земельних ділянок, які розташовані: Чернігівська область, Сновський район, с.Хотуничі Сновської міської ради, відповідно, площею 2,6907 га, кадастровий номер земельної ділянки: 7425889200:04:000:0127, та площею 0,9238 га, кадастровий номер земельної ділянки: 7425889200:04:000:0627. Земельні ділянки передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
З Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, дата формування: 04.02.2020 року (а.с.11,12) вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок з кадастровими номерами: 7425889200:04:000:0127, 7425889200:04:000:0627, площею, відповідно, 2,6907 га та 0,9238 га.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 05.10.2020 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову про розірвання договору оренди землі, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 05.10.2020 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 05.10.2020 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.   

В доводах апеляційної скарги Приватне сільськогосподарське підприємство ”Прогрес” не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки, відповідно до положень пункту 40 даного договору, оскільки пунктом 38 вказаного договору оренди земельної ділянки визначено порядок такого розірвання, та передбачено підстави для розірвання договору. Доводи апеляційної скарги зазначають, що ОСОБА_1 не звертався до Приватного сільськогосподарського підприємства ”Прогрес” із заявою про зміну істотних умов договору, і за даних обставин, не підлягає застосуванню пункт 40 договору оренди землі, оскільки пунктом 38 даного договору оренди землі чітко визначено порядок розірвання договору, серед якого немає переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи. З посиланням на статті 31,32 Закону України ”Про оренду землі”, а також на статтю 148-1 Земельного кодексу України, доводи апеляційної скарги стверджують, що закон пов`язує можливість розірвання договору в судовому порядку у зв`язку із недосягненням згоди сторін щодо розірвання договору та істотністю обставин, що змінилися. Доводи апеляційної скарги вказують, що по справі позивачем не доведено тієї обставини, що сторони пройшли позасудове врегулювання спору. З посиланням на постанову Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №514/136/17, Приватне сільськогосподарське підприємство ”Прогрес” зазначає, що усі права та обов`язки орендодавця після його смерті переходять до його спадкоємців, які зобов`язані продовжувати виконувати всі умови договору оренди землі. Доводи апеляційної скарги стверджують, що порушення ОСОБА_1 положень ч.3 статті 148-1 Земельного кодексу України, в частині повідомлення відповідача про набуття права власності на земельну ділянку, порушує майнові права, в тому числі, і упущену вигоду ПСП ’’Прогрес’’.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 05.10.2020 року, виходячи із наступного.     
Згідно зі статтею 2 Закону України ”Про оренду землі” відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України ”Про оренду землі”.
За змістом статті 1 вказаного Закону України ”Про оренду землі”, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
У пункті ”б” частини першої статті 90 Земельного кодексу України закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі.
Відповідно до положень ч.1 статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 31 Земельного кодексу України визначено, що договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).
Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін, договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
За змістом частини першої статті 32 Закону України ”Про оренду землі”, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Частиною 4 статті 32 Закону України ”Про оренду землі” визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частинами 1,2 статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2005 року у Державному реєстрі земель було вчинено запис за №532 про реєстрацію договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ПСП ”Прогрес”, відповідно до умов якого, даний договір укладено на 49 років; орендодавець передав в оренду земельну ділянку загальною площею 3,6145 га, у тому числі, рілля 2,6907 га, сіножаті 0,92 га, що знаходиться на території Хотуницької сільської ради Щорського району Чернігівської області  (а.с.13-14).
По справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 набув право власності на спірні земельні ділянки в порядку спадкування.  
З Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, дата формування: 04.02.2020 року (а.с.11,12), вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок з кадастровими номерами: 7425889200:04:000:0127, 7425889200:04:000:0627, площею, відповідно, 2,6907 га та 0,9238 га.
Зміна умов договору оренди землі від 07.07.2005 року і припинення його дії визначена пунктами 36-40 вказаного договору оренди землі (а.с.13-14). 
Відповідно до пункту 38 даного договору оренди землі, дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та в наслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно пункту 40 вказаного договору оренди землі, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.
При зверненні до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , який є спадкоємцем ОСОБА_2 та новим власником спірних земельних ділянок, які знаходяться в оренді у відповідача, просив суд розірвати договір оренди землі від 07.07.2005 року.

Встановивши, що ОСОБА_1 набув право власності на спірні земельні ділянки у порядку спадкування, а відповідно до пункту 40 договору оренди землі від 07.07.2005 року, підставою для його розірвання є зміна власника землі, що відповідає положенням Закону України ’’Про оренду землі’’, і відповідач відмовляється розривати даний договір оренди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі від 07.07.2005 року.   
             
При вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції обґрунтовано, згідно положень ч.4 статті 263 ЦПК України, враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а саме, в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №235/1640/17, в постанові Верховного Суду від 08.04.2019 року у справі №624/99/17-ц. 

Доводи апеляційної скарги зазначають, що ОСОБА_1 не звертався до Приватного сільськогосподарського підприємства ”Прогрес” із заявою про зміну істотних умов договору, і за даних обставин, не підлягає застосуванню пункт 40 договору оренди землі, оскільки пунктом 38 даного договору оренди землі чітко визначено порядок розірвання договору, серед якого немає переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи.
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 05.10.2020 року, оскільки пункт 40 договору оренди землі від 07.07.2005 року визначає, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, є підставою для зміни умов або розірвання договору. При цьому, відповідно до пункту 38 договору оренди земельної ділянки від 07.07.2005 року, передбачено розірвання договору, в тому числі, з інших підстав, визначених законом. Встановивши, що ОСОБА_1 набув право власності на спірні земельні ділянки у порядку спадкування, а відповідно до пункту 40 договору оренди землі від 07.07.2005 року, підставою для його розірвання є зміна власника землі, що відповідає положенням Закону України ’’Про оренду землі’’, і відповідач відмовляється розривати даний договір оренди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі від 07.07.2005 року.  

З посиланням на постанову Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №514/136/17, Приватне сільськогосподарське підприємство ”Прогрес” зазначає, що усі права та обов`язки орендодавця після його смерті переходять до його спадкоємців, які зобов`язані продовжувати виконувати всі умови договору оренди землі.
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 05.10.2020 року. Оскільки, як обґрунтовано зазначено у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції від 05.10.2020 року, підставою для розірвання договору оренди землі від 07.07.2005 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПСП ”Прогрес”, є перехід права власності на орендовані земельні ділянки до спадкоємця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , який заперечує проти продовження оренди відповідачем належними йому на праві власності земельними ділянками. При цьому, пунктом 40 договору оренди землі від 07.07.2005 року передбачено, що підставою для розірвання договору оренди є перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, що узгоджується із положеннями Закону України ’’Про оренду землі’’. 

Доводи апеляційної скарги вказують, що по справі позивачем не доведено тієї обставини, що сторони пройшли позасудове врегулювання спору.
На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 05.10.2020 року, оскільки відповідно до приписів ч.1 статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 05.10.2020 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини, та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства ”Прогрес” залишити без задоволення, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 05.10.2020 року - залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства ”Прогрес” залишити без задоволення.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.    

Дата складення повної постанови - 08.12.2020 року. 

Головуючий:                                           Судді: