Постанова
Іменем України
 
02 листопада 2020 року
місто Київ
 
справа № 621/676/20
провадження № 61-10300св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - ОСОБА_3 ,
третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_4 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного суду від 23 червня 2020 року у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Бурлаки І. В., Яцини В. Б.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визначити, що їй належить Ѕ частка у спільному нерухомому майні, що розташоване у м. Зміїв Харківської області, а саме, у нежитловій будівлі 
літ. «А-2», загальною площею 1 713 ,4 кв. м, на АДРЕСА_1 , нежитловій будівлі літ. «А-2», загальною площею 1 461, 5 кв. м, на АДРЕСА_2 , вбудованому нежитловому приміщенні на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 1 918, 1 кв. м, на АДРЕСА_3 , у комплексі нежитлових будівель літ. «А-1», загальною площею 128, 1 кв. м, літ. «Б», загальною площею 44, 4 кв. м, літ. «В», загальною площею 174, 3 кв. м, літ. «Г», загальною площею 1 253, 0 кв. м, літ. «Д», загальною площею 1 040, 3 кв. м, літ. «Ж», загальною площею 19, 4 кв. м, на АДРЕСА_4 ; виділити в натурі Ѕ частку, визнавши за нею право власності на нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1 713, 4 кв. м, на АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1 461, 5 кв. м, на АДРЕСА_2 , вбудоване нежитлове приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 1 918, 1 кв. м, на АДРЕСА_3 .
Також у березні 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно та заборону органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного майна.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19 березня 2020 року задоволено заяву про забезпечення позову.
Накладено арешт на нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1 713, 4 кв. м, на АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1 461, 5 кв. м, на АДРЕСА_2 , вбудоване нежитлове приміщення на першому поверсі п`яти поверхового будинку, загальною площею 1 918, 1 кв. м, на АДРЕСА_3 , комплекс нежитлових будівель 
літ. «А-1», загальною площею 128, 1 кв. м, літ. «Б», загальною площею 44, 4 кв. м, літ. «В», загальною площею 174, 3 кв. м, літ. «Г», загальною площею 1 253, 0 кв. м, літ. «Д», загальною площею 1 040, 3 кв. м, літ. «Ж», загальною площею 19, 4 кв. м, на АДРЕСА_4 .
Заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які дії з відчуження нерухомого майна: нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 1 713, 4 кв. м, на АДРЕСА_1 , нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 1 461, 5 кв. м, на АДРЕСА_2 , вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 1 918, 1 кв. м, на АДРЕСА_3 , комплексу нежитлових будівель літ. «А-1», загальною площею 128, 1 кв. м, літ. «Б», загальною площею 44, 4 кв. м, літ. «В», загальною площею 174, 3 кв. м, літ. «Г», загальною площею 1 253, 0 кв. м, літ. «Д», загальною площею 1 040, 3 кв. м, літ. «Ж», загальною площею 19, 4 кв. м, на АДРЕСА_4 .
12 травня 2020 року до суду надійшла заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , в якій вона просила визначити частку померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на майно, придбане за час перебування у шлюбі із заявником, у розмірі Ѕ частини; визнати за ОСОБА_4 у порядку спадкування право власності у розмірі ј частини на нерухоме майно, що розташоване у м. Зміїв Харківської області, а саме, у нежитловій будівлі літ. «А-2», загальною площею 1 713 ,4 кв. м, на АДРЕСА_1 , нежитловій будівлі літ. «А-2», загальною площею 1 461, 5 кв. м, на АДРЕСА_2 , вбудованому нежитловому приміщенні на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 1 918, 1 кв. м, на АДРЕСА_3 , у комплексі нежитлових будівель літ. «А-1», загальною площею 128, 1 кв. м, літ. «Б», загальною площею 44, 4 кв. м, літ. «В», загальною площею 174, 3 кв. м, літ. «Г», загальною площею 1 253, 0 кв. м, літ. «Д», загальною площею 1 040, 3 кв. м, літ. «Ж», загальною площею 19, 4 кв. м, на АДРЕСА_4 .
Зміївський районний суд Харківської області ухвалою від 13 травня 2020 року, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, прийняв позов третьої особи ОСОБА_4 до спільного розгляду з первісним позовом.
15 травня 2020 року ОСОБА_4 подала до суду заяву, в якій просила замінити вжитий ухвалою суду від 19 березня 2020 року захід забезпечення позову , яким накладено арешт на спірне нерухоме майно, на іншій захід, а саме заборону Торговельно-комерційному товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірмі «Харків-Москва» 
(далі - ТКТОВІІФ «Харків-Москва») вчиняти дії з переобладнання, реконструкції, перебудови, зміни існуючих геометричних параметрів, зміни конструктивних елементів об`єктів спірного нерухомого майна.
Заява обґрунтована тим, що спірне нерухоме майно придбано покійним чоловіком третьої особи у справі ОСОБА_6 , зазначене майно постійно перебуває у користуванні ТКТОВІІФ «Харків-Москва», засновником та керівником якого є ОСОБА_4 . Отже спірне нерухоме майно використовується у господарській діяльності зазначеного товариства, проте, приватним виконавцем здійснюється примусове виконання ухвали суду від 19 березня 2020 року про забезпечення позову. На переконання заявника, забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна порушує права інших осіб, а саме ТКТОВІІФ «Харків-Москва».
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 15 травня 2020 року заяву ОСОБА_4 задоволено.
Замінено захід забезпечення позову із застосованого ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19 березня 2020 року у виді накладення арешту на нерухоме майно, що розташоване у м. Зміїв Харківської області, а саме, нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1 713 ,4 кв. м, на АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1 461, 5 кв. м, на АДРЕСА_2 , у вбудованому нежитловому приміщенні на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 1 918, 1 кв. м, на АДРЕСА_3 , комплекс нежитлових будівель літ. «А-1», загальною площею 128, 1 кв. м, літ. «Б», загальною площею 44, 4 кв. м, літ. «В», загальною площею 174, 3 кв. м, літ. «Г», загальною площею 1 253, 0 кв. м, літ. «Д», загальною площею 1 040, 3 кв. м, літ. «Ж», загальною площею 19, 4 кв. м, на АДРЕСА_4 , на заборону ТКТОВІІФ «Харків-Москва», відповідачу ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо зміни властивостей, зниження вартості, зменшення цінності чи знищення зазначеного нерухомого майна, зокрема, заборонено вчиняти дії з переобладнання, реконструкції, перебудови, зміни існуючих геометричних параметрів, зміни конструктивних елементів об`єктів зазначеного нерухомого майна до вирішення спору по суті.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовується тим, що позивач на момент подання заяви про забезпечення позову не подала докази, що відповідач фактично володіє спірним нерухомим майном, натомість суд встановив, що ці нежитлові приміщення перебувають у фактичному володінні та користуванні ТКТОВІІФ «Харків-Москва», що є підставою для заміни заходу забезпечення позову.
Постановою Харківського апеляційного суду від 23 червня 2020 року ухвалу суду першої інстанції від 15 травня 2020 року скасовано, заяву ОСОБА_4 про заміну заходу забезпечення позову залишено без задоволення.
Суд апеляційної інстанції встановив порушення норм процесуального права, враховуючи, що суд першої інстанції розглянув заяву про заміну заходу забезпечення позову одноособово без виклику учасників справи, також районний суд розглянув зазначену заяву, без залучення особи до у часті у справі, яка її подала, тобто суд не ухвалив відповідного процесуального рішення (ухвали).
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги
ОСОБА_4 13 липня 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 23 червня 2020 року та залишити в силі ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 15 травня 2020 року.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що суд апеляційний суд не повідомив заявника про розгляд справи, дату та час судового засідання, не направив копію апеляційної скарги разом з доданими до неї додатками; відмовляючи у задоволенні клопотання представника заявника про відкладення розгляду справи, апеляційний суд порушив принцип змагальності сторін та доступу до правосуддя.
Висновки апеляційного суду про те, що ОСОБА_4 не залучено до участі у справі, на переконання заявника, є помилковими, оскільки протокольною ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13 травня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Також помилковими є висновки апеляційного суду, що ухвала судом першої інстанції постановлена неналежним складом суду.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У серпні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_1 просить касаційну скаргу відхилити, рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
За змістом правил частини першої та третьої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Судами встановлено, що 12 травня 2020 року ОСОБА_4 звернулася до Зміївського районного суду Харківської області із заявою як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.
У підготовчому засіданні 13 травня 2020 року Зміївський районний суд Харківської області прийняв до розгляду позов третьої особи ОСОБА_4 .
Отже, процесуальне рішення про прийняття до спільного розгляду позову третьої особи ОСОБА_4 , яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ухвалено протокольно.
15 травня 2020 року ОСОБА_4 подала заяву про заміну заходів забезпечення позову.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Щодо вступу у справу третьої особи
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Положеннями статті 43 ЦПК України визначені загальні процесуальні права та обов`язки учасників справи.
За правилами частини першої статті 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.
Частиною другою наведеної статті визначено, що про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.
Відповідно до частини третьої статті 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача.
Згідно з положеннями частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема: вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.
Частиною другою статті 259 ЦПК України визначено, що рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої наведеної статті ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати. Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.
Отже, процесуальним законом визначено право суду ухвалювати відповідні процесуальні рішення у виді ухвали, не виходячи до нарадчої кімнати, разом з цим передбачено обов`язок суду щодо занесення відомостей про таке рішення до протоколу судового засідання.
Оскільки нормами процесуального права не визначено, з яких процесуальних питань суд вправі постановляти ухвали, не виходячи до нарадчої кімнати, у таких випадках суд керується міркуванням відсутності безпосередньої законодавчої заборони на вирішення певних процесуальних питань такого видом ухвал, врахувавши важливість вирішеного питання, предмет позову, складність справи, а також очевидний характер того рішення, якій з урахуванням усіх обставин вправі був постановити суд. Зокрема, якщо відповідне процесуальне рішення не потребує детальної аргументації, наведення обґрунтованих висновків, відповіді на кожний довід учасників справи, таке рішення може бути ухвалено судом без виходу до нарадчої кімнати шляхом його проголошення та внесення відповідних відомостей до протоколу судового засідання.
Отже, прийняття Зміївським районним судом Харківської області у підготовчому засіданні 13 травня 2020 року заяви третьої особи ОСОБА_4 , яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, відомості про що занесено у протокол судового засідання, свідчить про те, що суд першої інстанції залучив до участі у справі зазначену особу, що не потребувало ухвалення й складання окремого процесуального рішення у нарадчій кімнаті.
За наведених обставини висновки суду апеляційної інстанції про те, що судом першої інстанції не вирішено питання про залучення ОСОБА_4 як третьої особи, Верховний Суд визнає помилковими.
Щодо розгляду заяви про заміну заходу забезпечення позову належним складом суду
Заява ОСОБА_4 про заміну заходу забезпечення позову розглянуто 15 травня 2020 року суддею Зміївського районного суду Харківської області Бібіком Олександром Володимировичем одноособово, без проведення судового засідання.
За правилами частин першої-третьої статті 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим. Питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим вирішується судом у судовому засіданні не пізніше наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання учасника справи. За наслідками розгляду клопотання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим постановляється ухвала. Копії ухвали про заміну одного заходу забезпечення позову іншим направляються учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки правилами статті 156 ЦПК України передбачено розгляд клопотання про заміну заходу забезпечення позову у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування такого рішення.
Щодо належного повідомлення учасника справи про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 травня 2020 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 15 травня 2020 року призначено до розгляду у засіданні на 23 червня 2020 року.
Учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (стаття 43 ЦПК ).
23 червня 2020 року ОСОБА_4 через систему «Електронний суд» подала до суду апеляційної інстанції заяву про відкладення розгляду справи, зазначила, що докази на підтвердження поважності причини неявки до суду буде надано у наступному судовому засіданні.
Наведене свідчить, що ОСОБА_4 була обізнана про розгляд справи судом апеляційної інстанції, його час та дату, мала можливість прибути до суду особисто та/або брати участь у такому засіданні із залученням свого повноваженого представника.
Відповідно до частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Суд апеляційної інстанції врахував заяву ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи та дійшов правильного висновку про відсутність підстав відкладення апеляційного розгляду, оскільки заявником не подано докази на підтвердження поважності причин неявки до суду.
Положеннями процесуального закону не передбачено обов`язок суду апеляційної інстанції відкласти апеляційний розгляд справи на підставі клопотання учасника справи за відсутності доказів або наведення посилання на подання таких доказів у майбутньому. Отже, суд апеляційної інстанції підставно визнав, що клопотання ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи з наведених нею міркувань не підлягає задоволенню.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Верховний Суд визнає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції не вирішив питання про залучення ОСОБА_4 до участі у справі як третьої особи, проте, зазначене не впливає на правильність вирішення судом апеляційної інстанції наведеного процесуального рішення в цілому, оскільки було встановлено таке порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є безумовною підставою скасування зазначеного судового рішення.
Також Верховний Суд констатує, що третя особа ОСОБА_4 не позбавлена права повторно звернутися до суду першої інстанції із заявою про заміну заходу забезпечення позову і удруге вимагати її вирішення судом.
Отже, доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам процесуального права.
Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України 
«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини 
(далі - ЄСПЛ) як джерело права. 
ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23)
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного суду від 23 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                              С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

В. В. Яремко