ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 0940/1538/18

адміністративне провадження № К/9901/8489/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Тацій Л.В.,
суддів: Желєзного І.В.,  Стеценка С.Г., 

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі - ГУ Держгеокадастру) на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018  року (ухвалене судом у складі судді Григорука О.Б.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року (прийняту судом у складі: головуючого судді Глушка І.В., суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.) у справі за позовом Фермерського господарства «Персей Агро» (далі - ФГ «Персей Агро») до державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель провідного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Польового Дениса Юрійовича, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, третя особа  - Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (далі - Прикарпатська ДСДС), про визнання протиправним та скасування припису, -
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2018 року ФГ «Персей Агро» звернулося до адміністративного суду із позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати припис №     624/0/19-18-ДК/0182Пр/03/01/-18 від 27 липня 2018 року.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Івано-Франківський окружний адміністративний суд рішенням від 31 жовтня 2018  року позов задовольнив.
Визнав протиправним та скасував припис Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 27.07.2018 за №624/0/19-18-ДК/0182Пр/03/01/-18.
Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 07 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що на момент укладення договору підряду, умови такого договору були дотримані, а позивач жодним чином не міг допустити порушення земельного законодавства, відображені в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки, так як дії вчиняв на виконання укладеного договору, який є чинним і його виконання не заперечується сторонами. Відповідач, встановивши порушення вимог земельного законодавства, міг застосувати певні види зобов`язань чи стягнень лише відносно Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України як особи, яка здійснювала всі дії по відношенню до спірної земельної ділянки як Замовник і лише за умови доведення неправомірного використання ним земельної ділянки до моменту її реєстрації в жовтні 2017 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
25 березня 2019 року ГУ Держгеокадастру звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить судові рішення, постановлені в цій справі скасувати та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову.
У скарзі посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, а саме справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, та суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Зазначає також, що договір підряду не може заслуговувати на увагу та не може підтверджувати правовірність використання земельної ділянки, яка є предметом оскаржуваного припису.
Даний договір укладений особою, яка не мала належного обсягу цивільної дієздатності на укладення такого правочину, з огляду на те, що Прикарпатська ДСДС не є належним користувачем спірної земельної ділянки.
В акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 04.04.2018 № 317/0/92-18-ЛК/317/АП/09/01-18, встановлено, що у Прикарпатської ДСДС відсутні будь-які, встановлені чинним законодавством, правовстановлюючі документи, зокрема, на земельну ділянку, яка є предметом оскаржуваного припису.
Зазначає, що державний акт на право користування спірною земельною ділянкою видано Інституту хрестцових культур Української академії аграрних наук та не може підтверджувати правомірність користування цією земельною ділянкою Прикарпатською ДСДС.
Крім того, судовими рішеннями у справі № П-20/144-14/82 встановлено, що зазначений акт не пройшов державну реєстрацію, не містить дати видачі, підпису голови сільської (міської) ради, а відтак зазначений акт не може доводити виникнення на їх підставі права постійного користування земельною ділянкою.
Так як сільськогосподарський обробіток здійснювало ФГ «Персей Агро», то воно і є винною стороною, яка правомірно притягнена державним інспектором до відповідальності, і яка повинна відповідно до вимог припису звільнити таку земельну ділянку, сплатити визначений постановою про накладення адміністративного стягнення штраф та шкоду відповідно до розрахунку визначення розміру шкоди.
Повноваження державного інспектора, при здійсненні ним заходів державного контролю, є дискреційними.
На момент здійснення заходів державного контролю згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно речове право на спірну земельну ділянку зареєстровано за державною в особі ГУ Держгеокадастру.
У відзиві на касаційну скаргу ФГ «Персей Агро» просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 березня 2019 року визначено такий склад колегії суддів: головуючий суддя Гриців М.І., судді: Гімон М.М., Мороз Л.Л.
Верховний Суд ухвалою від 26 квітня 2019 року відкрив касаційне провадження.
У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М.І. відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 липня 2019 року на підставі в.о. начальника управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року №      1024/0/78-19 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Желєзний І.В., Стеценко С.Г., справу  передано головуючому судді.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель провідним спеціалістом відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Польовим Д.Ю. проведено обстеження земельної ділянки та перевірку дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельних ділянок, що знаходяться на території Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, про що складено акт обстеження земельної ділянки №624/0/92-18-ДК/238/АО/10/01/18 від 24.05.2018 та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №  624/0/92-18-ДК/467/АП/09/01/-18 від 11.06.2018.
Перевіркою встановлено, що земельна ділянка площею 48,9552 га (кадастровий номер 2625884300:14:003:0001), яка розташована на території Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, обробляється ФГ  «Персей Агро» шляхом розорювання та посіву сільськогосподарських культур без відповідних документів, що підтверджують право користування земельною ділянкою.
Державний інспектор дійшов висновку, що оскільки державна реєстрація права власності на земельні ділянки, а також право оренди ФГ «Персей Агро» земельних ділянок не проводились, використання, серед іншого, земельної ділянки площею 48,9552 га (кадастровий номер 2625884300:14:003:0001) має ознаки самовільного зайняття земельної ділянки.
Враховуючи виявлене порушення, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель провідним спеціалістом відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Польовим Д.Ю. складено протокол про адміністративне правопорушення №624/0/92-18-ДК/0184П/07/01/-18 від 13.07.2018.
27.07.2018 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель провідним спеціалістом відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Польовим Д.Ю. винесено припис №624/0/19-18-ДК/0182Пр/03/01/-18, яким позивача зобов`язано в 30-денний термін усунути порушення вимог земельного законодавства.
Не погодившись з приписом ГУ Держгеокадастру, позивач звернувся до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у межах доводів касаційної скарги перевірив постановлені у цій справі судові рішення, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.
Згідно з частиною першою статті 188 Земельного кодексу України (далі - ЗК) державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 (далі - Положення № 15) встановлено, що державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Відповідно до підпунктів 30, 31 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Державної служби з питань геодезії картографії та кадастру від 17.11.2016 №308, ГУ  Держгеокадастру в області здійснює державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, обстежує земельні ділянки, яким заподіяна шкода внаслідок їх самовільного зайняття.
Підпунктом 1 пункту 6 цього Положення визначено, що посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків.
Законом України від 01.07.2004 №      1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, зокрема, обов`язковість державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб тощо.
Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, а також громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації.
В розумінні частини першої статті 92 ЗК право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Абзацом першим частини першої статті 123 ЗК передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Судами встановлено, що ФГ «Персей Агро» виконувало роботи на земельній ділянці, площею 48,9552 га, кадастровий номер 2625884300:14:003:0001, яка розташована на території Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області на підставі Договору підряду №19/16/4 від 19.12.2016 та додаткових угод до нього, зокрема Додаткових угод №1/1 від 14.03.2017 та № 4 від 22.12.2017.
Предметом вказаного договору підряду є виконання позивачем (як підрядником) за дорученням Замовника - Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (Замовник) певного комплексу підрядних робіт в процесі виробництва сільськогосподарської продукції Замовником на сільгоспугіддях Замовника, а Замовник в свою чергу зобов`язався прийняти виконані роботи і оплатити вартість послуг Підрядника.
Відповідно до наданих суду пояснень та матеріалів справи третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України стверджує, що саме вона є землекористувачем вказаної вище земельної ділянки.
На підтвердження зазначеної обставини, третьою особою було надано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ІФ № 000256, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду №809/1231/17 від 24.10.2017, Статут Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, затверджений Президентом Національної академії аграрних наук України 15.02.2018 щодо правонаступництва особи, якій фактично була відведена земельна ділянка у користування.
За наведених обставин, суди дійшли правильного висновку, що позивач є лише виконавцем певних підрядних сільськогосподарських робіт на обумовленій земельній ділянці, фактичним землекористувачем якої є Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України.
Тобто на момент укладення та виконання договору підряду, позивач не був фактичним землекористувачем названої ділянки, а відтак не міг допустити порушення земельного законодавства, викладені в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №624/0/92-18-ДК/467/АП/09/01/18 від 11.06.2018, як самовільний землекористувач.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що правова оцінка обставин щодо належного користування названою земельною ділянкою Прикарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, є передчасною, оскільки до предмету спірних правовідносин не відноситься встановлення фактів та обставин щодо правомірності або неправомірності користування названою земельною ділянкою Прикарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України.
При цьому, відповідач, встановивши порушення вимог земельного законодавства, повинен застосувати певні види зобов`язань чи стягнень лише відносно фактичного землекористувача - Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України як особи, яка здійснювала всі дії по відношенню до спірної земельної ділянки як замовник, і лише за умови доведення неправомірного використання ним земельної ділянки до моменту проведення її реєстрації в жовтні 2017 року.
Відповідачем не долучено доказів самовільного захоплення ФГ «Персей Агро» земельної ділянки, площею 48,9552 га, кадастровий номер 2625884300:14:003:0001, яка розташована на території Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області.
Водночас, наявними в матеріалах справи доказами спростовуються доводи відповідача про те, що спірна земельна ділянка не входить до загальної площі земельних ділянок, передбачених договором підряду. Так, наявними в матеріалах справи доказами, зокрема п.1 додаткової угоди №1/1 від 14.03.2017 до договору підряду №19/16/4 від 19.12.2016, замовленням №5 на виконання підрядних робіт підтверджуються обставини, що предметом виконання підрядних сільськогосподарських робіт є земельна ділянка, площею 48,9552 га, кадастровий номер 2625884300:14:003:0001. Відтак, ФГ «Персей Агро» не може бути визнаний особою, що самовільно зайняла земельну ділянку.
Доводи відповідача про те, що державним інспектором при розгляді справи про адміністративне правопорушення правомірно не взято до уваги договір підряду з огляду на те, що вказаний правочин є нікчемним, є необгрунтованими.
Надаючи відповідь на вказаний довід, суд апеляційної інстанції зазначив таке.
У розумінні частини першої статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 205 ЦК правочин може вчинятись усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Водночас, згідно з вимогами частини першої статті 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з частиною другою цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (частини третя, четверта статті 203 ЦК).
Відповідно до статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Водночас якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його недійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частина п`ята статті 203 ЦК передбачає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
В системному аналізі цих норм для визнання правочину недійсним передують умови: наявність самого правочину; відсутність у сторони (сторін) в момент вчинення правочину спрямування на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені; наявність умислу на вчинення такого правочину.
Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства визначено статтею 228 ЦК.
Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (частина друга статті 228  ЦК).
Так, згідно з частиною третьою цієї статті у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.
У силу частини першої статті 228 ЦК правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Разом із тим, відповідно до частини третьої статті 228 ЦК та статті 207 Господарського кодексу України, доводити недійсність правочинів Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області має виключно у судовому порядку.
Відповідно до частини першої статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Отже, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком судів про те, що відповідачем не доведено наявність підстав визнання правочину недійсним, визначених частиною першою статті 215 ЦК, зміст договору підряду відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків. Нікчемним правочин в судовому порядку також визнаний не був.
Відтак, відповідачем у справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності винесення оскаржуваного припису.
З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що оскаржуваний позивачем припис №624/0/19-18-ДК/0182Пр/03/01/-18 від 27 липня 2018 року є необґрунтованим та протиправним.
В аспекті наведеного слід також зазначити, що відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції чинній до 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Крім того, в контексті зазначених у приписі порушень (обробіток землі без документів, що підтверджують право користування) та способів їх усунення, то виконання такого припису юридичною особою, яка тільки виконувала роботи по обробітку земельної ділянки за цивільно-правовою угодою, і не є користувачем та не претендує на отримання права користування земельною ділянкою є неможливим, оскільки вимоги припису фактично спрямовані неналежній особі.
Щодо доводу касаційної скарги про те, що дана справа мала бути розглянута судом в порядку загального позовного провадження, а не спрощеного, що є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, то колегія суддів вважає за потрібне зазначити таке.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що порушення норм процесуального права мають бути такими, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Проте у цій справі суди повно і всебічно з`ясували та встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому зазначені вище доводи касаційної скарги є безпідставними та такими, що не спростовують правильності висновків судів.
Стосовно доводу касаційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання (оскільки в ухвалах суду від 03.09.2018 та 13.09.2019 не зазначено про розгляд справи без виклику сторін, а ухвал чи повідомлень про дату і час судового розгляду не надходило), слід зазначити таке.
Відповідно до статті 257 КАС за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності, а також може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому заданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03    вересня 2018 року суд ухвалив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). 
Копію цієї ухвали направлено учасникам справи.
У матеріалах справи відсутні заперечення відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також клопотання будь-якої із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на те, що суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, на які скаржник посилається у касаційній скарзі (справу розглянуто за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання).
Крім того, у суді апеляційної інстанції справа розглядалася за участю представника ГУ Держгеокадастру.
Інші доводи касаційної скарги щодо помилковості висновків попередніх судів у цій справі фактично зводяться до правової оцінки обставин у справі та дослідження доказів та не спростовують правильності висновків судів.
Враховуючи наведене, Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
З огляду на викладене, керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року №460-ІХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, - 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                    Л.В. Тацій
Судді          :                                                                                                    І.В. Желєзний
                                                                                                              С.Г. Стеценко