ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 500/1240/20 пров. № А/857/10436/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                            Кухтея Р.В., Сеника Р.П.,
за участі секретаря судового засідання          Лутчин А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у справі № 500/1240/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Дерех Н.В., у м. Тернопіль Тернопільської області 16.07.2020 року, дата складення повного тексту судового рішення 21.07.2020), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи (надалі також - відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи щодо ненадання ОСОБА_1 довідки за формою 158/о про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках;
- зобов`язати Тернопільський обласний центр медико-соціальної експертизи визнати позивача особою, що втратила професійну працездатність у розмірі 70% в результаті захворювання, що сталося при виконанні ним службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;
- зобов`язати Тернопільський обласний центр медико-соціальної експертизи видати ОСОБА_1 довідку за формою 158/о про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках, заповнену відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №158/о «Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках», затвердженої Наказом МОЗ України № 577 від 30.07.2012 (надалі також – Інструкція № 577).
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю. 
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для вирішення спору, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що форма № 158/о заповнюється щодо хворих, які підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню у разі втрати ними працездатності в результаті поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, що сталися при виконанні службових обов`язків. Вважає, що причинний зв`язок інвалідності позивача з виконанням службових обов`язків встановлено самим відповідачем, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК № 1 від 03.10.2019 № 48056, зокрема, в пункті 9 довідки відповідачем зазначено, що «захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС». Представник позивача зазначив, що всупереч своїй позиції про неможливість визначення ступеня втрати працездатності, відповідачем за результатами повторного огляду позивача, оформленого актом огляду № 65/2 від 14.08.2019р., встановлено як групу інвалідності з її причинним зв`язком, так і ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 70%. Також, на думку представника позивача, в даному випадку, Експертний висновок Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії від 25.07.2019р. № 23355 підтверджує той факт, що захворювання позивача пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідку Чорнобильській АЕС.
Відповідач у письмових запереченнях на апеляційну скаргу зазначив, що  така ґрунтується на помилковому трактуванні позивачем нормативних актів, що стосуються діяльності центру медико-соціальної експертизи, а тому є безпідставною. Також відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи без його участі.
Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, правом на участь у судовому засіданні не скористалися.
Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) їх неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у відповідності до Наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області від 26.12.2006 № 285о/с «По особовому складу», позивача звільнено з органів внутрішніх справ України у відставку Збройних Сил України за статтею 65 п. «А» (за віком).
В період з 01.08.1988 по 01.11.1988 позивач приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження у м. Чорнобилі.
Позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році категорія 1, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .
Також, позивач є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .
Експертним висновком Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 25.07.2019 року № 23355, встановлено причинний зв`язок хвороб, що призвели до інвалідності, а саме: «Захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС». Така ж інформація кореспондується зі змістом довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 480561.
У відповідності до Постанови № 22 медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України» діагноз і постанова медичної (військово-лікарської) комісії про причинний зв`язок захворювання (поранення, травми, контузії, каліцтва), зазначено - так, пов`язано з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС.
Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії НОМЕР_3 , позивачу встановлено 70% ступеня втрати працездатності.
Позивач звернувся до Головного лікаря, головного експерта Тернопільського обласного центру Медико-соціальної експертизи із запитом на публічну інформацію, в якому просив надати наступну інформацію: підстави проведення експертизи 03.10.2019 року і заповнення форми первинної облікової документації № 158-1/0 «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги», яка заповнюється для хворого, який застрахований від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; причини ненадання довідки за формою № 158/о «Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках», яка заповнюється щодо хворих, які підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню у разі втрати ними працездатності в результаті поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, що сталися при виконанні службових обов`язків; підстави у відмові проведення експертизи за направленням Ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області.
Листом Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи від 18.03.2020 № 80 позивача повідомлено про те, що відповідно до Наказу МОЗ України від 05.06.2012 № 420 визначено 70% втрати працездатності. Стосовно визначення відсотків втрати працездатності застрахованим особам, які підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню, то відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1 МСЕК визначають відсотки втрати працездатності на підставі документів: направлення на МСЕК, яке оформляють ВЛК закладів за місцем проживання, чи лікування хворих; свідоцтва про хворобу, виданого Військово-лікарською комісією (ВЛК); направлення кадрового апарату служби УМВСУ в області. Також, в даному листі зазначено, що відповідно до діючих нормативних актів відсотки втрати працездатності колишнім співробітникам служби органів внутрішніх справ визначаються лише за направленням кадрового апарату УМВСУ в області, при звільненні із служби. Крім того, вказано, що у висновку Центральної МСЕК МОЗ України від 03.09.2019р. № 56-13/19-571 щодо визначення відсотків втрати працездатності колишнім співробітникам служби УМВСУ в області надано роз`яснення, що для розгляду даного питання необхідне направлення кадрового апарату УМВСУ, а не ліквідаційної комісії.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення питань стану здоров`я інваліда, визначення ступеня обмеження його життєдіяльності та встановлення групи інвалідності може бути предметом розгляду в адміністративному суді лише з огляду на дотримання передбаченої процедури вирішення вказаних питань, тоді як по суті питання про стан здоров`я позивача та наявність чи відсутність у нього нестійких, оборотних змін та порушень функцій організму, встановлення причинного зв`язку захворювання може бути предметом розгляду спеціалізованих медичних закладів, висновки яких суд приймає в якості доказів по справі. В спірному рішенні судом першої інстанції зазначено про правомірність дій відповідача та відсутність підстав для видання позивачу довідки форми № 158/о.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції і надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пунктом 7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (надалі також – Порядок № 850) передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:
заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;
довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії:
довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;
постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;
сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4 Інструкції № 577, остання визначає порядок заповнення форми первинної облікової документації «Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках» (далі - форма № 158/о). Форма № 158/о заповнюється щодо хворих, які підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню у разі втрати ними працездатності в результаті поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, що сталися при виконанні службових обов`язків. Форма № 158/о ведеться у Кримській республіканській, обласних, центральних міських у містах Києві та Севастополі, міських, міжрайонних та районних МСЕК. У формі № 158/о зазначається кожний хворий, який звернувся до МСЕК для визначення ступеня втрати працездатності в результаті поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, що настала внаслідок виконання службових обов`язків. Форма № 158/о складається з двох частин: одна видається страхувальнику, друга видається застрахованій особі.
Отже, довідка форми № 158/о потрібна позивачу для оформлення та призначення одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 7 Порядку № 850.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 06.10.2005 № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» медико-соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 затверджено Положення про медико-соціальну експертизу (надалі також – Положення № 1) та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (надалі також – Положення № 2).
Положенням № 1 визначається процедура проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації (пункт 1 Положення № 1).
Відповідно до пункту 3 Положення № 1 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Пунктами 3, 4 Положення № 2 передбачено, що медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи. Лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров`я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ.
Разом з тим, частина друга пункту 22 Порядку № 2 встановлює, що повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду.
Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що особи по особистому зверненні у МСЕК не оглядаються, а лише за направленням лікарсько-консультативних комісій медичних закладів за місцем проживання чи лікування хворих з огляду на таке.
14.08.2019 року обласною МСЕК № 1 був проведений повторний огляд позивача, що не заперечується відповідачем та підтверджується такими матеріалами справи:
-          виданою на підставі акта огляду МСЕК № 65/2 довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 03.10.2019 серії НОМЕР_3 , із пункту 6 якої слідує, що даний огляд був проведений нею саме як повторний (а.с. 13); 
- листом відповідача № 80 від 18.03.2020, із змісту якого вбачається, що первино за направленням на МСЕК, оформленим лікарсько-консультативною комісією (надалі також – ЛКК) Шумської центральної районної комунальної лікарні (надалі також - ЦРКЛ) 20.06.2019, позивач був оглянутий спеціалізованою міжрайонною онкологічною МСЕК та за наявною онкопатологією був визнаний особою з інвалідністю другої групи від загального захворювання (а.с. 17).
Оскільки первинний огляд позивача онкологічною МСЕК було проведено за відповідним направленням ЛКК Шумської ЦРКЛ, повторний огляд обласною МСЕК № 1 проводився без такого направлення у відповідності до частини другої пункту 22 Положення № 2.
Враховуючи такі обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що посилання суду першої інстанції на лист голови ЛКК ДУ «ТМО МВС України по Тернопільській області» від 08.07.2020 про відсутність у позивача відповідного направлення на повторний огляд, так і загалом необхідність такого направлення є безпідставними.
Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про недотримання позивачем процедури, що передує отриманню довідки за формою № 158/о, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та дійсних обставинах справи.
При прийнятті рішення по суті суд першої інстанції прийняв до уваги твердження сторони відповідача про те, що довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеню втрати професійної працездатності у відсотках (форми № 158/о) видаються співробітникам УМВСУ області за наявності таких документів: свідоцтва про хворобу, виданого військово-лікарською комісією, направлення кадрового апарату УМВС в Тернопільській області; направлення на МСЕК медичної служби УМВС Тернопільської області. Вважав, що така інформація кореспондується зі змістом Положення № 2.
Однак, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на пункт 16 Положення № 2, відповідно до якого комісія визначає ступінь втрати здоров`я, групу і час настання інвалідності та її причинний зв`язок із Чорнобильською катастрофою на підставі таких документів:
- для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідної категорії, експертного висновку міжвідомчої експертної комісії з установлення причинного зв`язку хвороби, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС про причинний зв`язок захворювання з Чорнобильською катастрофою (далі - експертний висновок міжвідомчої експертної комісії) або постанови військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання з Чорнобильською катастрофою.
У розрізі викладеного, колегія суддів спростовує висновки суду першої інстанції і зазначає, що перелік документів, передбачений вищенаведеною законодавчою нормою, є вичерпний, а, зі змісту листа відповідача від 18.03.2020 випливає, що такі документи, а саме експертний висновок Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії № 07 від 25.07.2019 та посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 надав відповідачу в повному обсязі.
Відповідно, з дотриманням усіх законних підстав і процедур, 14.08.2019 року обласною МСЕК № 1 відповідача, за особистою заявою позивача, проведено його повторний огляд, за результатами якого, у встановленому законом порядку визначено групу, підставу інвалідності та ступінь втрати працездатності, що є достатніми умовами для оформлення та видачі довідки за формою № 158/о.
Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
У листі від 18.03.2020 нормативною підставою відмови у видачі довідки за формою № 158/о відповідач зазначив висновок Центральної МСЕК МОЗ України № 56-13/19-571 від 03.09.2019 стосовно визначення відсотків втрати працездатності колишнім співробітникам служби УМВСУ в області. Колегія суддів вважає, що відповідач безпідставно відмовив позивачу, покликаючись на висновок органу виконавчої влади, не обґрунтувавши свою відмову положеннями нормативно-правових актів, які встановлюють обмеження чи заборону у видачі таких довідок.
Отже, оскільки відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості винесеного рішення, з урахуванням вимог, визначених частиною другою статті 19 Конституції України, частиною третьою статті 2 КАС України, а тому, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд першої дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я, ступеня обмеження життєдіяльності особи, причин інвалідності тощо є дискреційним повноваженням відповідача.
Разом з тим, позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи та зобов`язання видати ОСОБА_1 довідку за формою 158/о про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках, з огляду на довідку від 03.10.2019 серії АБ № 0050491 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, у відповідних графах якої МСЕК встановлено другу групу інвалідності та 70 (сімдесят) відсотків втрати професійної працездатності позивача.
Такий спосіб захисту порушеного права позивача буде достатнім з огляду на визнання самим відповідачем причини отримання захворювання позивачем, відсотків втрати ним працездатності та пов`язаності захворювання з виконанням позивачем службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
При цьому колегія суддів апеляційного суду враховує й те, що позивач вичерпав усі можливі передбачені законодавством способи захисту свого порушеного права, а застосований судом захід захисту буде ефективним і єдино вірним у спірних правовідносинах.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року  № 3-рп/2003).
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Окрім цього, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд зважає й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (надалі також – ЄСПЛ).
Так, ЄСПЛ у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини» зазначив, що «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».
У Рішенні від 20.11.2011 року у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п. 70).
Аналізуючи поняття «якість закону» Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.
Згідно з уже сталою практикою ЄСПЛ закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності», «передбачуваності» та «зрозумілості»; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість у разі необхідності за належної правової допомоги передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах «Сєрков проти України»; «Редакція газети «Правоє дело» та Штекель проти України»; «Свято-Михайлівська Парафія проти України».
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Невідповідність висновків суду обставинам справи вважається у тому разі, якщо останні встановлені судом повно та згідно з дослідженими ним доказами, проте висновки зі встановлених обставин зроблені невірно.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції у справі, що розглядається не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати прийняттям постанови про задоволення адміністративного позову.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у справі № 500/1240/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи щодо ненадання ОСОБА_1 довідки за формою 158/о про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.
Зобов`язати Тернопільський обласний центр медико-соціальної експертизи видати ОСОБА_1 довідку за формою 158/о про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках, заповнену відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 158/о «Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках», затвердженої Наказом МОЗ України № 577 від 30.07.2012.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 16.10.2020