КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №752/4075/20                                                                         головуючий у суді І інстанції: Мазур Ю.Ю.
провадження №22-ц/824/15058/2020                                                головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
22 грудня 2020 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Поливач Л.Д., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_3 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Свої вимоги мотивував тим, що 04 жовтня 2003 року зареєстровано Голосіївським районним відділом реєстрації актів цивільного стану міста Києва актовий запис № 969, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у сторін є двоє спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено, та шлюб між сторонами розірвано. Сторони проживають окремо з березня 2019 року, а з цього часу менший із спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишився проживати з відповідачем ОСОБА_1 на утримання якого позивач ОСОБА_2 щомісяця перераховує грошові кошти, у розмірі, що перебільшують 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та приймає участь в його утриманні та вихованні. Старший із син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з ОСОБА_2 , з березня 2019 року ОСОБА_1 не бере участі у вихованні та утриманні їхньої спільної дитини ОСОБА_3 , що проживає з позивачем. 
Рішенням Голосіївськогорайонного суду міста Києвавід 02 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на корись ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 лютого 2020 року до досягнення дитиною повноліття, в решті позову відмовлено. 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що між цими ж сторонами вже був судовий спір (Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26.02.2020 року та Постанова Київського апеляційного суду від 19.05.2020 року) щодо аліментів на іншого, молодшого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де встановлено що старший син ОСОБА_3 проживає разом з батьком, а молодший син з матір`ю. При цьому, судом першої інстанції не була взята до уваги позиція ОСОБА_1 , зокрема не надано оцінку акту обстеження її умов проживання, що зроблений Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївського РДА в м. Києві від 17.03.2020 року, яким встановлено, що обидва сина сторін проживають з ОСОБА_1 , тобто місце проживання ОСОБА_3 змінилося з дня прийняття інших рішень між сторонами. Вказане підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 від 20 листопада 2019 року та актом обстеження умов проживання за адресою реєстрації ОСОБА_1 та спільних дітей - АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 з ОСОБА_3 не проживає, не утримує його в повній мірі, його допомога не носить регулярний характер та залежить від настрою, а тому, присудження виплати коштів на утримання дитини має бути саме на користь ОСОБА_1 . Ухвалою від 02 вересня 2020 року Голосіївським районним судом м. Києва у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено, що на її думку є безпідставним.
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги матеріальний стан позивача, а також те, що спільна дитина сторін син ОСОБА_3 , 19.02.2003 перебуває на утриманні позивача, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 лютого 2020 року до досягнення дитиною повноліття, при цьому судом враховано, як матеріальний стан сторони позивача, так і матеріальний стан сторони відповідача.
Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.10.2003року.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08.01.2020, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04.10.2003 Голосіївським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Києва, актовий запис № 969, розірвано.
У сторін є діти: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.02.2020 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/16 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.10.2019року і до досягнення дитиною повноліття.
Постановою Київського апеляційного суду від 19.05.2020року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26.02.2020 скасовано. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.10.2019року і до досягнення дитиною повноліття.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи №45072469 від 20.11.2019 року зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно листа Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.03.2020 року №100/09-1164 встановлено, працівником служби 17.03.2020 року проведено обстеження умов проживання неповнолітніх  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_1 . про що складено відповідний акт, який додається.
Відповідно акту обстеження умов проживання складеного на підставі звернення ОСОБА_1 від 12.03.2020 року, встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 проживають і мають постійне місце реєстрації сини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати: ОСОБА_1 1981 року народження та сестра: ОСОБА_5 1985 року народження. Також із даного акту вбачається, що для неповнолітній дітей виділено окрему кімнату та наявні спальні місця, шафа для одягу, стіл для навчання. Крім того, в квартирі наявні дитячі речі, одяг, іграшки відповідно до віку, статі та сезону.
Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст.160 СК України  місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Встановлено, що сторони не визначали в судовому порядку місце проживання спільної дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також встановлено, що на час розгляду справи ОСОБА_3 виповнилось 17 років, що дає йому право самостійно визначатись з ким із батьків він бажає проживати у відповідності до положень ч.3 ст.160 СК України.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги  акту обстеження умов проживання складеного на підставі звернення ОСОБА_1 від 12.03.2020 року та  дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки в матеріалах справи наявні належні, допустимі та достовірні докази про те, що неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані та проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , отже вони перебувають на її утриманні, а тому підстави для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матері на користь батька дитини відсутні. 
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 17 підкреслено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, оскільки  неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований та проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 .  
Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.
Тобто, при вирішенні даного спору, суд першої інстанції мав виходити із того, що  відповідно до положень ст. ч. 3 ст. 181 СК України завідсутності домовленості між батьками, той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В порядку розподілу судових витрат з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1261,20 грн..
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.  
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1261,20 грн..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «22» грудня 2020 року.
 
Головуючий суддя	Л.П. Сушко    	
Судді	Л.Д. Поливач    	
   	О.І. Сліпченко