Дата документу 28.10.2020 Справа № 330/1218/20

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 330/1218/20                          Головуючий у 1-й інстанції: Куценко О.О.
Провадження №22-ц/807/2915/20                          Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді – доповідача:                         Подліянової Г.С.,
суддів:                                                 Гончар М.С.,
                                                                Кримської О.М.,
за участю секретаря  Путій Д.В.,
              
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Попова Андрія Сергійовича на ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2020 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Кирилівська селищна рада Якимівського району Запорізької області про визнання договору сервітуту земельної ділянки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

 
В червні 2020року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Кирилівська селищна рада Якимівського району Запорізької області про визнання договору сервітуту земельної ділянки недійсним, в якому просила суд визнати договір сервітуту від 17 лютого 2020 року , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки 0,0378 га, в межах земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, розташованої в АДРЕСА_1 на право проходу та право проїзду транспортним засобом на підставі рішення Кирилівської селищної ради №68 від 20 грудня 2019 року, недійним.

Позов обгрунтовує тим, що ОСОБА_3 на підставі договору оренди землі від 25.09.2008 року з Кирилівською селищною радою, в оренді строком на 48 років, знахдиться земельна ділянка загальною площею 0.6296 га кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, розташованої в АДРЕСА_1 .

26.04.2012 року,  ОСОБА_2  та ОСОБА_3 , на підставі рішення Кирилівської селищної ради № 14 від 27.11.2011 року, уклали договір суборенди землі від 26.04.2012 року, відповідно до якого ОСОБА_2  передано в суборенду, в межах дії договру оренди від 25.09.2008 року, строком до 23.03.2055 року земельну ділянку площею 0.10 га, кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, розташованої в АДРЕСА_1 . для розташування бази відпочинку. Актом визначені межі земельної ділянки в натурі та складений акт приймання передачі земелтної ділянки від 26.04.2012 року. Своєчасно проведена державна реєстрація вказаного договору.

17.12.2015 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на підставі рішення Кирилівської селищної ради № 49 від 09.10.2015 року уклали договір суборенди землі від 17.12.2015 року , відповідно до якого ОСОБА_2 передано в судоренду, в межах дії договолру оренди від 25.09.2008 року, земельну ділянку площею 0.1951 га, кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, розташованої в АДРЕСА_1 . для розташування бази відпочинку. Актом від 07.12.2015 року визначені межі земельної ділянки в натурі, своєчасно пооведена державна реєстрація зазначеного договору.

На підставі рішення Кирилівської селищної ради № 68 від 20.12.2019 року, укладена угода та встановлений земельний сервітут на частину земельної ділянуки 0.0378 га, в межах земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, розташованої в АДРЕСА_1 , на право проходу та право проїзду транспортним засобом.

Тобто, на частину площі двох земельних ділянок, які передені заявниці в суборенду за договорами від 26.04.2012 року та від 17.12.2015 року, на яких ОСОБА_2 виконуючи умови договору, будує базу відпочинку, за які щорічно сплачує до селищної ради орендну плату, ОСОБА_3 уклала на центральну частину договір сервітуту, на використання землі третіми особами для проходу та проїзду транспортними засобами.

В серпні 2020 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій вказувала, що відсутність забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку та заборону іншим особам вчиняти дії по поділу земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Тому просила суд вжити заходи забезпечення позову до набрання чинності рішенням у справі шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, загальною площею 0.6296 га, розташовану в АДРЕСА_1 та заборонити будь яким особам вчиняти дії по поділу зазначеної земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:01-005:0074.

Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Кирилівська селищна рада Якимівського району Запорізької області про визнання договору сервітуту земельної ділянки недійсним задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, загальною площею 0.6296 га, розташовану в АДРЕСА_1 , та заборонено будь яким особам вчиняти дії по поділу зазначеної земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:01-005:0074.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , адвокат Попов А.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2020 року про вжиття заходів забезпечення позову у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявник не довів належними і допустимими доказами необхідність вжиття відповідних заходів, не обґрунтував розмірності виду забезпечення позову позовним вимогам, який просить застосувати, а також рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог. Заявником не наведено обґрунтування існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову про визнання недійсним договору сервітуту.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне судове рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишит без задоволення, а судове рішення без змін.

Учасники справи, ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Кирилівська селищна рада Якимівського району Запорізької області будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили,будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Від Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області надійшло клопотання в якому вона просила, у зв`язку з неможливістю представника прибути на судове засідання, розгляд справи проводити без її участі. (а.с. 108 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності вищезазначених осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову,суд першої інстанції виходив з того,що дійсно існує спір між  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , оскільки предметом позову у цій справі є визнання договору сервітуту від 17 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки 0,0378 га, в межах земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, розташованої в АДРЕСА_1 на право проходу та право проїзду транспортним засобом на підставі рішення Кирилівської селищної ради №68 від 20 грудня 2019 року,недійсним, а вирішення по суті заяви ОСОБА_3 , як орендаря земельної ділянки, про дозвіл на поділ земельної ділянки площею 0.6296 га, оскільки зазначену інформацію заявниця отримала перебуваючи в приміщенні Кирилівської селищної ради 12 серпня 2020 року, може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, щодо визнання недійсним договору сервітуту вказаної земельної ділянки та поновлення порушених прав у разі задоволення позовних вимог позивача.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення в подальшому (п.4 Постанови "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року № 9 Пленум Верховного Суду України).

Як вбачається з наданих матеріалів, позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Кирилівська селищна рада Якимівського району Запорізької області про визнання договору сервітуту земельної ділянки недійсним. (а.с. 4- 50).

Предметом позову є визнання договору сервітуту від 17 лютого 2020 року, укладеного між орендарем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 на встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки 0.0378 га, в межах земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, розташованої в АДРЕСА_1 , на право проходу; та право проїзду транспортним засобом, на підставі Рішення Кирилівської селищної ради №68 від 20 грудня 2019 року – недійсним.

Водночас, вирішуючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладаючи арешт на земельну ділянку кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, загальною площею 0.6296 га, розташованої в АДРЕСА_1 , та забороняючи будь яким особам вчиняти дії по поділу зазначеної земельної ділянки, суд першої інстанції не врахував, що в ОСОБА_2 на підставі договорів суборенди від 26.04 2012 року та від 17.12.2015 року, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знаходиться в користуванні земельна длянка площею 0.10 га та площею 0.1951 га кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, розташованої в АДРЕСА_1 , що разом становить площу зазначеної земельної ділянки в розмірі 0.2951 га ( 0.10 +0.01951), а інша частина земельної ділянки площею 0,3345 га (0.6296-0.2951) кадастровий номер 2320355400:01-005:0074 знаходиться в користуванні відповідачів на підставі договорів оренди та суборенди.

Отже, накладаючи арешт на земельну ділянку площею 0.6296 га кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, розташованої в АДРЕСА_1 та забороняючи будь-яким особам вчиняти дії по поділу зазначеної земельної ділянки, суд першої інстанції не врахував права та законні інтереси орендаря та інших суборендарів, які є законними земелекористувачами спірної ділянки на підставі аналогічних договорів суборенди.

Таким чином, суд першої інстанції, виходячи з обставин, викладених у позовній заяві, дійшов правильних висновків про те, що між сторонами дійсно виник спір про визнання недійсним договору сервітуту спірної земельної ділянки, а вирішення по суті заяви ОСОБА_3 від 01.07.2020 року, як орендаря земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, про дозвіл на поділ земельної ділянки площею 0,6296 га, може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, щодо визнання недійсним договору сервітуту вказаної земельної ділянки та поновлення порушених прав у разі задоволення позовних вимог позивача, прийшов до вірного висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Проте, враховуючи, що на підставі договорів суборенди від 26.04 2012 року та від 17.12.2015 року, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в останньої в користуванні знаходиться земельна ділянка загальною площею 0.2951 га кадастровий номер 2320355400:01-005:0074 розташованої в АДРЕСА_1 , тому саме на земельну ділянку площею 0.2951 га слід забезпечити позов шляхом накладення арешту, та заборонити будь яким особам вчиняти дії по поділу зазначеної земельної ділянки .

З огляду на зазначене, оскаржувану ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2020 року не можна вважати законною та обгрунтованою, тому вона підлягає зміні з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Попова Андрія Сергійовича задовольнити частково.

Ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2020 року у цій справі  змінити. 
Накласти арешт на частину земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:01-005:0074, загальною площею 0.2951 га, розташовану в АДРЕСА_1 , яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 за договором суборенди землі від 26 квітня 2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та за договором суборенди землі від 17 грудня 2015 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та заборонити будь яким особам вчиняти дії по поділу земельної ділянки загальною площею 0, 2951 га, кадастровий номер 2320355400:01-005:0074.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 30 жовтня 2020 року.
Головуючий, суддя 	Суддя 	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Кримська О.М.