ПОСТАНОВА 
іменем України

07 жовтня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 405/550/17
провадження № 22-ц/4809/838/20 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач –  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах  ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 листопада 2019 року ускладі судді Шевченко І.М.,
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування позову вказала, що з 22 серпня 1998 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За період перебування у шлюбі подружжям була придбана у спільну сумісну власність 1/2 частина вбудованого в житловий будинок нежитлового підвального приміщення площею 87,30 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та складається із коридору 11,7 кв. м, коридору 2,5 кв. м, санвузла 3,0 кв. м, кабінету 1,9 кв. м, зали 26,10 кв. м, зали 33,80 кв. м, посудницької 5,7 кв. м, кладової 2,6 кв. м, а всього 87,30 кв. м, вартістю 600 000 грн.
Право власності на вказану 1/2 частину вказаного майна було зареєстроване за відповідачем, дата нотаріального посвідчення 23 березня 2005 року, номер у реєстрі нотаріальних дій 1382 за правовстановлюючими документами: договором купівлі-продажу від 23 березня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Водяницькою А.В., найменування правочину – договір купівлі-продажу за записом № 511040 було внесено до Державного реєстру правочинів 23 березня 2005 року. Однак 29 березня 2005 року було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно відомості щодо спірного об`єкту, тобто вбудованого в житловий будинок нежитлового підвального приміщення площею 87,30 кв. м по АДРЕСА_1 , 1/2 частка на ім`я ОСОБА_2 за формою власності приватна спільна часткова власність за підставою - свідоцтво про право на спадщину, 1382, 23032005 Приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Водяницька А.В. замість фактично укладеного договору купівлі-продажу по 1/2 частині як приватна власність.
Посилалась на те, що за інформацією ОБТ1 від 31 січня 2017 року така реєстрація є помилковою, оскільки 1/2 частка нежитлового приміщення придбана під час зареєстрованого шлюбу з відповідачем, вона має право на 1/4 частку вказаного майна, вартістю 150 000 грн за середньою ринковою вартістю.
Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням поданих уточнень позовної заяви (т.1 а.с.81-82, 127-128, 145), просила суд визнати за нею право власності на 1/4 частину вбудованого в житловий будинок нежитлового приміщення (підвальне приміщення) площею 87,30 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь 150 000 грн, а також судові витрати по справі.
Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 листопада 2019 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/4 частину вбудованого в житловий будинок нежитлового приміщення (підвальне приміщення) площею 87,30 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати вказане рішення та залишити позов без розгляду. 
ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_5 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 1998 року, який розірвано 05 квітня 2017 року (а.с.7).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 березня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 купили в рівних частках кожний вбудоване в житловий будинок підвальне приміщення площею 87,30 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належало продавцю – ОСОБА_7 . Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Обласне комунальне підприємство «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 21 березня 2005 року приміщення складається із коридору 11,7 кв. м, коридору 2,5 кв. м, санвузла 3,0 кв. м, кабінету 1,9 кв. м, зали 26,10 кв. м, зали 33,80 кв. м, посудницької 5,7 кв. м, кладової 2,6 кв. м, а всього 87,30 кв. м вартістю 600 000 грн (а.с.4).
Право власності на вказану 1/2 частину вказаного майна було зареєстроване за покупцями, дата нотаріального посвідчення 23 березня 2005 року, номер у реєстрі нотаріальних дій 1382 за правовстановлюючими документами, а саме за договором купівлі-продажу від 23 березня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Водяницькою А.В., найменування правочину – договір купівлі-продажу за записом № 511040 було внесено до Державного реєстру правочинів 23 березня 2005 року, але реєстратором 29 березня 2005 року, номер витягу 6860997, реєстраційний номер 2196673, були внесені відомості щодо підстав виникнення права власності - на підставі свідоцтва про право на спадщину замість фактично укладеного договору купівлі-продажу по 1/2 частині як приватна власність (а.с.6).
За інформацією ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 31 січня 2017 року така реєстрація є помилковою, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.8).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позов є обґрунтованим в частині визнання за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/4 частину вбудованого в житловий будинок нежитлового приміщення (підвальне приміщення) площею 87,30 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Вказане кореспондується положеннями ст.368 ЦК України, частиною 3 якої передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що вбудоване в житловий будинок нежитлове підвальне приміщення площею 87,30 кв. м по АДРЕСА_2 частка якого належить відповідачу, придбана відповідачем в період зареєстрованого шлюбу з позивачем, а тому є спільною власністю сторін.
Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної часткової власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, відповідно до ч.1 ст.71 СК України спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до вказаної вище статті майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Верховний Суд України у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
Враховуючи викладене вище суд першої інстанції дійшов обґрунтованого  висновку про те, що нежитлове приміщення (підвальне приміщення) площею 87,30 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном подружжя та правильно задовольнив вимоги позивача про його поділ.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи.
Доводами апеляційної скарги є те, що в провадженні іншого суду існує спір між тими ж сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому даний позов має бути залишеним без розгляду, не приймається судом до уваги з огляду на те, що в Кіровському районному суді м. Кіровограда розглядається спір про поділ майна подружжя, проте підстави позову у даних справах не є тотожними.
Крім того, сторона відповідача до ухвалення судом першої інстанції рішення із заявою про залишення позову без розгляду до суду не зверталася, судом було прийняте рішення на підставі наявних у справі доказах, що унеможливлює на стадії перегляду рішення в апеляційному порядку залишення позову без розгляду, оскільки підстав, передбачених ст.257 ЦПК України, у судовому засіданні апеляційного суду не встановлено.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі  статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 листопада 2019 року без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя         О.І. Чельник
Судді О.Л. Дуковський
О.А. Письменний