ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/268/20  Номер провадження 22-ц/814/2111/20	Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю. І.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Дорош А.І., Лобова О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справ за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 27 липня 2020 року, 
В С Т А Н О В И В :
У березні 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з вказаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь задану шкоду в порядку регресу в розмірі 21503,80 грн.
Позов мотивовано тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 06 вересня 2017 року у селищі Велика Багачка Полтавської області за участю транспортного засобу «САЗ 3507», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «ЗАЗ VIDA», держаний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , вказаним транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.
Постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 16 листопада 2017 року №525/850/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.
З метою відшкодування понесених збитків, пов`язаних із пошкодженням автомобіля марки «ЗАЗ VIDA», держаний номерний знак НОМЕР_2 , потерпілий ОСОБА_2 звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування від 04 грудня 2017 року до Моторного (транспортного) страхового бюро України, яким було виплачено страхове відшкодування в розмірі 20823,80 грн.
Крім того, позивач просив стягнути витрати на збір документів в сумі 680 грн.
Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 27 липня 2020 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до  ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1   на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завдану шкоду в порядку регресу в сумі 20823,80 грн., а також судовий збір в сумі 2035,53 грн. В іншій частині позовних вимог позивача відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в ході судового розглядупозивач надав докази наявності в нього права зворотної вимоги (регресу) до відповідача, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у позивача були відсутні підстави для звернення до суду з регресним позовом до ОСОБА_1 , оскільки він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та після дорожньо-транспортної пригоди не залишав місце пригоди.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлено, що відповідача ОСОБА_1 постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 16 листопада 2017 року № 525/850/17 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована (а.с. 13).
Власником автомобіля марки «ЗАЗ VIDA», держаний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 , який на момент дорожньо-транспортної пригоди мав полюс обов`язкового страхування цивільної відповідальності транспортних засобів (а.с. 11, 12).
Платіжними дорученнями № 903144 від 27 березня 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 20823,80 грн. (а.с. 53).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України надав докази наявності в нього права зворотної вимоги (регресу) до відповідача ОСОБА_1 , який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до п. 21.1 ст. 21 з урахуванням положень п. 21.3 ст. 21 Закону № 1961-IV, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без полюса обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності, чинного на території України.
Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.
Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Відповідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до п. 38.2.1 Закону № 1961-IV, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що докази, наявні в матеріалах справи, підтверджують у позивача право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Колегія суддів критично оцінює твердження апелянта стосовно того, що не він, а позивач спричинив дорожньо-транспортну пригоду, у зв`язку з чим відсутні підстави для звернення до нього з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу. Так, згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У свою чергу, у матеріалах справи міститься постанова Великобагачанського районного суду Полтавської області від 16 листопада 2017 року № 525/850/17, що набрала законної сили та відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 5-7).
Факт того, що під час ДТП відповідач був тверезим та місце ДТП самовільно не залишив, не позбавляє Моторно (транспортне) страхове бюро права пред`явити регресний позов до ОСОБА_1 , як до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, стягненню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 27 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22 жовтня 2020 року.
Головуючий                         Т.В. Одринська
Судді                 А.І. Дорош
                                                               О.А. Лобов