ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1150/20                                        Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року                                                                                м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г.В.
суддів:          Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В. 
за участю секретаря Скидан С.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року 
у справі №580/1150/20 (розглянуто у порядку письмового провадження)
за позовом ОСОБА_1 
до відповідача Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області
про визнання протиправними дій та рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А :
У квітні 2020 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області (надалі - відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо прийняття 17.10.2019 рішення №23-32/VII "Про відмову громадянам згідну списку заяв у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної форми власності" в частині відмови позивачу;
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 17.10.2019 №23-32/VII "Про відмову громадянам згідну списку заяв у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної форми власності" в частині відмови позивачу
- зобов?язати відповідача надати позивачу дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 7122581000:05:001:0041 комунальної форми власності, що розташована у с. Виграїв (за межами населеного пункту) Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою за відсутності правових підстав, виключний перелік яких визначений законом не зважаючи, що ним надано всі передбачені законом документи для отримання такого дозволу. Тому просив задовольнити позов.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено повністю.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не застосовано ст. 14 Конституції України, ст.ст. 6, 8 ,19 Закону України «Про землеустрій», чим порушено норми матеріального права.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду 23 вересня 2020 року призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 жовтня 2020 року та  витребувано у Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області: належним чином засвідчені копії документів на підставі яких прийнято Рішення Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області від 30.04.2020  року №30-14/VII; належним чином засвідчені копію заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної форми власності, в разі повторного звернення.
На адресу суду апеляційної інстанції 15 жовтня 2020 року від Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області надійшли письмові пояснення та витребувані документи.
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити.
Представник відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений. 
Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач звернувся  до відповідача із заявою від 19.09.2019 рокупро надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, площею 42,3110 га (кадастровий номер 7122581000:05:001:0041), що розташована в адмінмежах Виграївської сільської ради Моринської об`єднаної територіальної громади для подальшого оформлення у власність земельної ділянки, площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства. До клопотання додав: копії паспорта та РНОКПП; посвідчення учасника бойових дій; викопіювання; нотаріально завірену згоду на вилучення земельної ділянки (заява-згода).
Рішенням від 17.10.2019 року №23-32/VII відповідач відмовив громадянам згідно зі списком заяв, у т.ч. позивачу (п. 19 Додатку до рішення) в наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, у т.ч. з кадастровим номером 7122581000:05:001:0041 до моменту закінчення дії договору оренди.
Позивач, вважаючи, що відповідачем порушено порядок прийняття оскаржуваного рішення за результатами розгляду його клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, звернувся до суду за захистом порушеного права з даним позовом. 
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення від 17.10.2019 року №23-32/VII "Про відмову громадянам згідно списку заяв у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної форми власності" в частині відмови позивачу у наданні такого дозволу обґрунтованим, оскільки позивач не є землекористувачем або власником даної земельної ділянки.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтями 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною 2 статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
На підставі частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (надалі - Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до частин 1, 2 статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Отже, розгляд відповідачем питань у сфері земельних правовідносин має вирішуватися на його пленарних засіданнях.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:
а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;
б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;
в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;
г) прийняття спадщини;
ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ч. 9 ст. 79-1 ЗК України).
Оскільки спірні правовідносини виникли з приводу бажання позивача отримати землю площею 2га зі сформованої земельної ділянки площею 42,3110га, колегія суддів врахував, що згідно з частинами 1, 2 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Частиною 6 статті 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою.
Технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування (ст. 1 Закону України від 22.05.2003 №858-IV «Про землеустрій» (надалі - Закон України №858-IV).
Згідно з абзацом першим статті 25 Закону України №858-IV документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Абзац другий зазначеної статті Закону визначає види документації із землеустрою:
а) схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць;
б) проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць;
в) проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів;
г) проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок;
д) проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб;
е) проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь;
є) проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів;
ж) проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);
з) робочі проекти землеустрою;
и) технічна документація із землеустрою щодо визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України;
і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);
ї) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту;
й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок;
к) технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що проект землеустрою та проект технічної документації є різними видами документації з землеустрою. 
Так, згідно з частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, що Рішенням Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області від 17.10.2019 року №23-32/VII відмовлено громадянам згідно зі списком заяв, у т.ч. позивачу в наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, у т.ч. з кадастровим номером 7122581000:05:001:0041 до моменту закінчення дії договору оренди. 
Так, в матеріалах справи міститься Протокол земельних торгів №6 від 14 травня 2019 року, який затверджено Державним підприємством «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», в якому зазначено, що організатором торгів виступає Моринська сільська рада Корсунь-Шевченківського району Черкаської області про передачу в оренду Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь» земельної ділянки  площею 43.3110 га за кадастровим номером 7122581000:05:001:0041.
Таким чином судом встановлено, що на час звернення позивача з даною заявою земельна ділянка передана в користування Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь».
Відповідно до статті 29 Закону України №858-IV документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації.
Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.
Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.
Погодження і затвердження документації із землеустрою відповідно до ст.30 Закону України №858-IV проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.
Частиною 1 статті 26 Закону №858-IV визначено, що замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі. 
Згідно зі статті 31 Закону України №858-IV зміни до документації із землеустрою вносяться особою, яка відповідно до вимог цього Закону може бути розробником документації із землеустрою за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, які затвердили проекти землеустрою.
Погодження та затвердження змін до документації із землеустрою здійснюються в порядку, передбаченому для погодження та затвердження документації із землеустрою.
Згідно з частиною 1 статті 56 Закону №858-IV технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає:
а) пояснювальну записку;
б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації;
в) кадастрові плани земельних ділянок, які об`єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку;
г) матеріали польових геодезичних робіт;
ґ) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу;
д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути;
е) нотаріально посвідчена згода на поділ чи об`єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні);
є) згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об`єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній).
Колегія суддів звертає увагу, що дозвіл на виготовлення вказаного виду технічної документації закон не передбачає його складовою. 
Проте, законом визначено обов`язок отримання від відповідного суб`єкта владних повноважень згоди на поділ земельної ділянки. Видача уповноваженим органом «дозволу» передбачена абзацом сьомим ст.50 Закону України №858-IV саме для проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а також абзац 12 ст. 55 зазначеного Закону для технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тобто для іншого виду документації із землеустрою.
Докази ухвалення відповідачем рішення станом на 19 вересня 2019 року щодо згоди на поділ згаданої вище земельної ділянки у спосіб, що передбачає викладені в заяві на отримання дозволу на виготовлення проекту технічної документації наміри позивача щодо площі та меж, відсутні, як і дані про звернення позивача для отримання такої згоди також не підтверджений жодним доказом.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів доходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог, а апеляційна скарга апелянта є необґрунтованою.
Так, Колегією суддів досліджено матеріали справи та встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем надано копію Рішення Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області від 30.04.2020  року №30-14/VII про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки кадастровий номер 7122581000:05:001:0041.
Для з`ясування всіх обставин справи колегією суддів витребувано у Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області належним чином засвідчені копії документів на підставі яких прийнято Рішення Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області від 30.04.2020  року №30-14/VII.
На адресу суду апеляційної інстанції надійшли документи від відповідача, колегією суддів досліджено дані документи та встановлено, що позивачем повторно подано заяву про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної форми власності площею 42,3110 га, кадастровий номер 7122581000:05:001:0041, що розташована в адміністративних межах Моринської сільської ради (за межами населеного пункту с. Виграїв) Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.
Колегія суддів звертає увагу, що Рішенням Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області від 30.04.2020 року №30-14/VII надано дозвіл позивачу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки за кадастровим номером 7122581000:05:001:0041.
З аналізу матеріалів справи, колегія суддів доходить висновку, що  позивач вже реалізував своє право на отримання дозволу для розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки за кадастровим номером 7122581000:05:001:0041, шляхом отримання позитивного рішення від 30.04.2020 року №30-14/VII, а отже в даному випадку відсутні підстави у суду повторно зобов`язувати відповідача приймати ідентичне рішення на користь позивача.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним змісту адміністративного позову, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. 
Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.
Головуючий суддя                                                                                Г.В. Земляна

Судді:                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев

          В.В. Файдюк

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2020 року.