Ухвала
 
11 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 569/14325/17
провадження № 61-48057св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Гулька Б. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», Державна іпотечна установа, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Коноплястий Ярослав Сергійович, про ухвалення у справі додаткового рішення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ  «Банк «Фінанси та Кредит»), Державної іпотечної установи про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони відчуження нерухомого майна.
 
Позовна заява мотивована тим, що 13 квітня 2007 року між нею та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», укладено кредитний договір № Ф1-07/53493-1433, відповідно до якого останній надав їй кредит у розмірі 40 000 доларів США до 13 квітня 2022 року. 
 
З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 13 квітня 2007 року № Ф1-07/53493-1433 між нею та ТОВ «Фінанси та Кредит» укладено іпотечний договір від 13 квітня 2007 року № 53493-1433. Предметом іпотеки є нерухоме майно - приміщення відділу постачання та збуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Вона достроково погасила кредит, що підтверджується довідкою АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 12 липня 2016 року вих. № 9-321210/1049, згідно з якою заборгованість за кредитом погашена 11 травня 2016 року.
 
Незважаючи на виконання умов кредитного договору достроково, вона не змогла отримати документи про припинення іпотеки, оскільки, як їй стало відомо, відповідно до умов договору відступлення прав вимоги від 11 лютого 2015 року № 17/4-В, який був укладений між ПАТ  «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Державна іпотечна установа набула право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення за ними, визначеними у додатку № 1, у тому числі право вимоги, що виникло за кредитним договором від 13 квітня 2007 року № Ф1-07/53493-1433. Крім того, до нового кредитора перейшло право за іпотечним договором від 13 квітня 2007 року № 53493-1433. 
 
Її не було повідомлено про укладення договору про відступлення права вимоги, тому вона здійснила погашення кредиту первинному кредитору - ВАТ  «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Вважає, що належно виконала зобов`язання.
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , з урахуванням заяви від 08 травня 2018 року про уточнення позовних вимог, просила суд:
 
 - визнати договір іпотеки щодо нерухомого майна - приміщення відділу постачання та збуту (літ. «Л-1»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від 13 квітня 2007 року № Ф1-07/53493-1433, укладений між ПАТ  «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В. І. за реєстровим № 1339, таким, що припинений з 11 травня 2016 року;
- зняти заборону на відчуження ОСОБА_1 нерухомого майна: приміщення відділу постачання та збуту (літ. «Л-1»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 18486578, накладену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В. І. у зв`язку з укладенням іпотечного договору від 13 квітня 2007 року з реєстровим № 1339, 
 - вилучити вказаний запис з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2018  року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 05 листопада 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано іпотеку нерухомого майна - приміщення відділу постачання та збуту (літ. «Л-1»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за іпотечним договором від 13 квітня 2007 року № Ф1-07/53493-1433, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В. І. за реєстровим № 1339, такою, що припинена з 11 травня 2016 року. Знято заборону відчуження ОСОБА_1 нерухомого майна: приміщення відділу постачання та збуту (літ. «Л-1»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 18486578, накладену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В. І. у зв`язку з укладенням іпотечного договору від 13 квітня 2007 року з  реєстровим № 1339, та вилучено вказаний запис з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. У  решті позову відмовлено. Стягнуто з Державної іпотечної установи на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 280 грн.
 
Постановою Верховного Суду від 07 липня 2020 року касаційну скаргу Державної іпотечної установи залишено без задоволення, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2018  року та постанову Рівненського апеляційного суду від 05 листопада 2018 року залишено без змін.
 
17 липня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Коноплястий Я. С. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 569/14325/17, у якій просив стягнути з Державної іпотечної установи на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правової допомоги адвокатом, а саме за складання відзиву на касаційну скаргу, у сумі 5 000 грн.
 
Вирішуючи питання про можливість розподілу у справі судових витрат за поданою заявою, Верховний Суд дійшов наступного висновку.
 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
 
Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Зазначене узгоджується із положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.
 
Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
 
У матеріалах касаційного провадження наявний договір про надання правової допомоги від 31 травня 2017 року № 31/05/2017-02, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Коноплястим Я. С., ордер від 11 січня 2019  року серії РН-735 № 049, виданий ОСОБА_1 адвокатом Коноплястим Я. С. на надання правової допомоги у Верховному Суді у складі Касаційного цивільного суду.
 
До заяви про ухвалення додаткового рішення, поданої 17 липня 2020 року, представник ОСОБА_1 адвокат Коноплястий Я. С. додав додаткову угоду від 13 січня 2019 року, укладену з  ОСОБА_1 , відповідно до якої сторони погодили розмір гонорару як складової частини вартості послуг адвоката у сумі 5 000 грн, прибутковий касовий ордер та квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 5 000 грн які були сплачені ОСОБА_1 адвокату Коноплястому Я. С. 16 липня 2020 року. Також заявником надано суду розрахунок витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у справі №  569/14325/17, від 16 липня 2020 року, згідно з яким попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин становить 1 000 грн (кількість витраченого адвокатом часу 2 год.), вивчення та правовий аналіз касаційної скарги - 2 500 грн (5 год.), написання відзиву на касаційну скаргу 1 500 грн (3  год.).
 
Постанова Верховного Суду у цій справі ухвалена 07 липня 2020  року. Зі змісту відзиву на касаційну скаргу, поданого до суду 11 січня 2019 року, випливає, що представник ОСОБА_1 адвокат Коноплястий Я. С. не заявляв про необхідність вирішення питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з поданням відзиву. 
Аналогічні аргументи відсутні і у клопотанні представника ОСОБА_1 адвоката Коноплястого Я. С. про закриття касаційного провадження у справі з огляду на малозначність цієї справи, поданого разом з відзивом на касаційну скаргу.
 
Враховуючи відсутність у матеріалах справи заяви як ОСОБА_1 , так і її представника адвоката Коноплястого Я. С. про необхідність вирішити питання щодо розподілу судових витрат та про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, Верховний Суд вважає, що представник сторони позивача порушив встановлений законом порядок подання відповідних доказів на підтвердження понесення судових витрат у зв`язку з переглядом судових рішень в порядку касаційного провадження.
 
У зв`язку з цим заяву представника ОСОБА_1 адвоката Коноплястого Я. С. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 569/14325/17 необхідно залишити без розгляду.
 
Керуючись статтею 141 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Коноплястого Ярослава Сергійовича про ухвалення у справі додаткового рішення залишити без розгляду.
 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                              Ю. В. Черняк
 
                                                                                                                           І. А. Воробйова
 
                                                                                                                           Б. І. Гулько