ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 460/3079/20 пров. № А/857/8217/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                          Хобор Р.Б.,
суддів                                                              Затолочного В.С., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року, ухвалене суддею Комшелюк Т.О. у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 460/3079/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

                                                      В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не перерахунку позивачу пенсії на підставі розрахункових листів;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок призначеної 03 липня 2011 року позивачу пенсії виходячи з розміру отримуваної ним заробітної плати та сум сплачених страхових внесків за період роботи у Закритому акціонерному товаристві «Управління будівництва Рівненської АЕС» з 01 березня 2006 року по 15 липня 2010 року, зазначених в розрахункових листках, а також виплатити різницю недоплаченої позивачу пенсії з дня призначення пенсії, тобто з 03 липня 2011 року. 
У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що 03 липня 2011 року йому призначена пенсія за віком на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, при призначенні пенсії до страхового стажу відповідач не врахував період роботи позивача у Закритому акціонерному товаристві «Управління будівництва Рівненської АЕС» з 01 березня 2006 року по 15 липня 2010 року з підстав несплати роботодавцем єдиного внеску на загальнообов`язкового державного соціального страхування за позивача у вказаний період. 
Позивач вважає, що він не повинен нести негативні наслідки у вигляді не зарахування певного періоду роботи до страхового стажу, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку щодо сплати страхових внесків.
Позивач додаткового зазначив, що період його роботи у Закритому акціонерному товаристві «Управління будівництва Рівненської АЕС» з 01 березня 2006 року по 15 липня 2010 року підтверджується записами у трудовій книжці та розрахунковими листами про нарахування заробітної плати у спірний період.
Позивач вважає, що відповідач порушив його право на пенсійне забезпечення, а тому на думку позивача, належним способом захисту порушеного права є визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відповідача вчинити дії щодо врахування вказаного вище періоду роботи до страхового стажу та провести у зв`язку з цим перерахунок пенсії.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи у Закритому акціонерному товаристві «Управління будівництва Рівненської АЕС» з 01 березня 2006 року по 15 липня 2010 року та неврахуванні заробітної плати за вказаний період при обчисленні пенсії останнього.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у Закритому акціонерному товаристві «Управління будівництва Рівненської АЕС» з 1 березня 2006 року по 15 липня 2010 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахування заробітної плати за період з 01 березня 2006 року по 15 липня 2010 року, відомості про яку містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, починаючи з дня її призначення - 3 липня 2011 року.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір в сумі 840, 80 грн.
Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким  у задоволенні адміністративного позову відмовити. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що змістом частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Згідно з даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за період з 01 березня 2006 року по 31 липня 2010 року страхувальником Закритим акціонерним товариством «Управління будівництва Рівненської АЕС» страхові внески за позивача не сплачені. З огляду на наведене, відповідач стверджує, що правомірно не включив період роботи позивача з 1 березня 2006 року по 31 липня 2010 року у Закритому акціонерному товаристві «Управління будівництва Рівненської АЕС» до страхового стражу, позаяк, зарахування спірного періоду до страхового стажу можливе лише за умови сплати страхових внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 є застрахованою особою в розумінні Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У період з 17 вересня 2005 року по 15 липня 2010 року позивач працював на посаді сторожа у Закритому акціонерному товаристві «Управління будівництва Рівненської АЕС».
На звернення позивача щодо зарахування періоду роботи з вересня 2005 року по липень 2010 року до страхового стажу, відповідач листом від 08 листопада 2019 року № 310/Р-125 повідомив, що період роботи позивача у Закритому акціонерному товаристві «Управління будівництва Рівненської АЕС» був зарахований до страхового стажу по 28 лютого 2006 року. Період роботи у вказаному товаристві починаючи з березня 2006 року по липень 2010 року не зарахований до страхового стажу у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків до Пенсійного фонду за вказаний період.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що особа не має нести негативні наслідки у вигляді не зарахування певного періоду роботи до страхового стажу, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку щодо сплати страхових внесків. Виходячи з цих міркувань, суд першої інстанції зробив висновок, що позивач має право на включення періоду роботи у Закритому акціонерному товаристві «Управління будівництва Рівненської АЕС» з березня 2006 року по липень 2010 року до страхового стажу.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі – Закон № 1058-ІV) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом ст. 20 Закону № 1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ст. 106 Закону № 1058-ІV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Отже, обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Відтак, фактично, внаслідок невиконання ЗАТ «Управління будівництва Рівненської АЕС» обов`язку зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Водночас, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Аналогічну правову позицію щодо застосування зазначених норм права висловив Верховний Суд у постанові від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня  2018 року у справі № 490/12392/16-а та від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що неперерахування ЗАТ «Управління будівництва Рівненської АЕС» за позивача страхових внесків не є підставою для не включення відповідного періоду роботи до стажу, що дає право на трудову пенсію, оскільки відповідно до ст. 62 Закону № 1058-ІV основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка працівника.
Суд першої інстанції встановив те, що період роботи позивача з 01 березня 2006 року по 31 липня 2010 року у ЗАТ «Управління будівництва Рівненської АЕС», підтверджується відповідними записами в трудовій книжці позивача, а нарахована заробітна плата даними з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та даними особових рахунків за час роботи позивача у ЗАТ «Управління будівництва Рівненської АЕС» .
З огляду на наведені обставини, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, дійшов обґрунтованого висновку про бездіяльність відповідача щодо неврахування до страхового стажу позивача зазначеного вище періоду.
Водночас, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог позивача та визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи у Закритому акціонерному товаристві «Управління будівництва Рівненської АЕС» з 01 березня 2006 року по 15 липня 2010 року та неврахуванні заробітної плати за вказаний період при обчисленні пенсії останнього. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи у Закритому акціонерному товаристві «Управління будівництва Рівненської АЕС» з 01 березня 2006 року по 15 липня 2010 року. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахування заробітної плати за період з 01 березня 2006 року по 15 липня 2010 року, відомості про яку містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, починаючи з дня її призначення - 3 липня 2011 року.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції вірно вийшов за межі позовних вимог та застосував спосіб захисту порушеного права позивача на належний рівень пенсійного забезпечення, який є найбільш ефективним.
При цьому такий перерахунок належить здійснити з часу призначення пенсії, оскільки внаслідок бездіяльності відповідача, позивач недоотримав кошти, на які мав законні сподівання.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду, від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                              П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року в справі № 460/3079/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 16.10.2020 року