ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/1794/15                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача:                                                                                                                            Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                     Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства  «Комерційний банк «Український фінансовий світ» (далі - відповідач 1, ПАТ «КБ «УФС»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач 2), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідачів при розгляді вимог щодо відшкодування коштів за вкладом позивача в ПАТ "Комерційний банк "Український фінансовий світ" згідно Договору №40776 банківського вкладу (депозиту) "Олімпійські відсотки" від 12 травня 2014 року;
- зобов`язати відповідачів включити позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Комерційний банк "Український фінансовий світ" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно Договору №40776 банківського вкладу (Депозиту) "Олімпійські відсотки" від 12 травня 2014 року.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2015 року в адміністративній справі №826/1794/15  позов задоволено частково.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2015 року скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2018 року вказані вище постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2015 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2020 року  адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича при розгляді вимог щодо відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1 в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» згідно Договору №40776 банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки» від 12 травня 2014 року, зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладі фізичних осіб, за Договором №40776 банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки» від 12 травня 2014 року. Позов в іншій частині залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 24 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, не вірно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим порушено норми матеріального та процесуального права під час ухвалення рішення.
Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що Фонд або уповноважена особа можуть віднести до нікчемних як договір банківського вкладу, так і правочини, пов`язані з залученням коштів на банківський рахунок вкладника. При цьому визнання такого нікчемного правочину в судовому порядку недійсним не вимагається, оскільки нікчемним він є в силу закону, а не рішення Уповноваженої особи. Тому, на думку апелянта, визнання протиправними дій або бездіяльності  як Уповноваженої особи Фонду, так і самого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не призведе до дійсності укладених договорів.
Окрім іншого, апелянт стверджує, що виконавча дирекція Фонду затверджує Загальний реєстр виключно на підставі Переліку вкладників, складеного та наданого Уповноваженого особою. Оскільки позивача не включено до Переліку вкладників, то відповідно Фонд не має підстав здійснювати інші процедури по включення його до Загального реєстру.   
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року, після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги відповідно до ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, визнано підстави пропуску строку на апеляційне оскарження поважними та поновлено апелянту пропущений строк звернення до суду з апеляційною скаргою, встановлено учасникам процесу строк, протягом якого можливо подати відзив на апеляційну скаргу. Іншою ухвалою суду від 07 жовтня 2020 року призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 11 листопада 2020 року.
У визначений судом строк відзиву на апеляційну скаргу від позивача у справі не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 12 травня 2014 року між ПАТ «КБ «УФС» та ОСОБА_1 укладено договір №40776 банківського вкладу (депозиту) "Олімпійські відсотки".
Згідно з пунктом 1.1. Договору, Банк приймає від Вкладника на вкладний (депозитний) рахунок кошти в сумі 200 000,00 грн. у тимчасове строкове користування на строк до 12 червня 2014 року та зобов`язується сплачувати проценти за його користування. Банк зобов`язується відкрити вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1 (пункт 2.1.1 Договору) та прийняти вклад.
Відповідно до квитанції №TR.54914.778.130 від 12 травня 2014 року, ОСОБА_1 на вказаний вкладний (депозитний) рахунок перераховано кошти в розмірі 200 000,00 грн.
          Надалі, постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2014 року прийнято рішення №491 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" до категорії неплатоспроможних".
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14 серпня 2014 року №69 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Український фінансовий світ".
Постановою Правління Національного банку України від 10 листопада 2014 року №717 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" та Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 листопада 2014 року №119 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "УФС" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" відкликано банківську ліцензію ПАТ "КБ "УФС" і розпочато процедуру ліквідації Банку. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" строком на 1 рік, тобто з 13 листопада 2014 року по 12 листопада 2015 року, призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Гончарова Сергія Івановича.
На підставі рішення №201 від 05 листопада 2015 року виконавча дирекція Фонду продовжила строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» строком на 2 роки до 12 листопада 2017 року. Також відповідно до вказаного рішення всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «УФС», зокрема визначені статтями  37,  38,  47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»  делеговано Оберемку Роману Анатолійовичу до 12 листопада 2017 року включно.
На підставі рішення № 4916 від 02.11.2017 виконавча дирекція Фонду продовжила строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» строком на 1 рік до 12 листопада 2018 року включно. Відповідно до вказаного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «УФС», зокрема визначені статтями  37,  38,  47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»  Оберемку Р.А. строком на 1 рік до 12 листопада 2018 року включно.
На підставі рішення №2430 від 03 вересня 2018 року виконавча дирекція Фонду продовжила строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» строком на 1 рік з 13 листопада 2018 року до 12 листопада 2019 року включно. Відповідно до вказаного рішення повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «УФС», зокрема визначені статтями  37,  38,  47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»  повноваження делеговано Савельєвій Анні Миколаївні строком на 1 рік з 13 листопада 2018 року до 12 листопада 2019 року включно.
На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 21 листопада 2014 року Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам ПАТ «КБ «УФС»,    для отримання коштів вкладники    з 21 листопада по 31 грудня 2014 року включно можуть звертатись до установ банку-агента Фонду - ПАТ «Альфа-Банк»; виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться відповідно до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.
Разом з тим, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" Гончаровим С.І. 02 грудня 2014 року на адресу позивача  направлено листа №001/431, яким повідомлено, що правочини, в тому числі договір банківського вкладу від 12 травня 2014 року №40776, операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до  статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"  та  статті 228 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим позивача не включено до переліку та реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що предметом спору є оскарження бездіяльності відповідача щодо відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1 в ПАТ «КБ «УФС» згідно Договору №40776 банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки» від 12 травня 2014 року з метою захисту порушеного права позивача на відшкодування грошових коштів за вкладом, а не бездіяльність відповідача 1 щодо надання відповіді на запити ОСОБА_1 .
Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачами не надано суду жодних належних доказів щодо наявності підстав для визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 12 травня 2014 року №40776, укладеного між позивачем та ПАТ "КБ "УФС". Відповідачами не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. У повідомленні про нікчемність правочину, надісланому позивачу, відповідач 1 послався як на  статтю 228 Цивільного кодексу України, так і на  статтю 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не вказавши при цьому конкретних положень вказаної норми, на підставі яких правочин є нікчемним. У зазначеному повідомленні вказано, що правочин, вчинений з метою штучного створення обов`язку Фонду щодо відшкодування коштів, спрямований на заволодіння державними коштами, а відповідно порушує публічний порядок.
Отже, станом на час повідомлення позивача про нікчемність укладеного ним правочину, Уповноважена особа вважала його нікчемним з підстав, передбачених  статтею 228 Цивільного кодексу України.
Водночас, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 липня 2018 року у справі №826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то  стаття 38 Закону  4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі  статті 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.
Крім того, перелік передбачених частиною третьою  статті 38 Закону №4452-VI  підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення  статті 228 ЦК України  не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій  статті 38 Закону №4452-VI.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №826/1476/15.
Окрім того, з протоколу засідання виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 листопада 2014 року №237/14 вбачається, що відповідні питання до договорів банківських вкладів виникли у виконавчої дирекції лише відносно договорів, укладених в період з 01 по 16 липня 2014 року, в той час як договір банківського вкладу (депозиту) №40776 із позивачем укладений 12 травня 2014 року.
Отже, твердження апелянта в зазначеній частині є необґрунтованими, оскільки позивач, як вкладник Банку, не має нести відповідальність за дії інших осіб - співробітників банку. 
Як вже встановлено колегією суддів вище, матеріалами справи підтверджено, що між ПАТ «КБ «УФС» та позивачем укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки» від 12 травня 2014 року №40776. Позивачем у той же день - 12 травня 2014 року на особистий вкладний рахунок зараховано грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 12 травня 2014 року №TR.54914.778.130.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Уповноваженою особою протиправно не включено позивача до Переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду з посиланням на те, що правочин є нікчемним, як такий, що порушує публічний порядок.
Наведене вказує на те, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, при цьому неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до Переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії, дає підстави для зобов`язання уповноваженої особи Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом.
Надаючи оцінку обраному позивачем способу захисту, суд першої інстанції вірно виходив з положень пункту 1 частини 1  статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких  юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, тобто предметом оскарження можуть бути тільки акти, які породжують правовідносини, змінюють або припиняють їх.
Згідно з частиною 1  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй  конституцією  або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
При обранні способу захисту порушеного права слід врахувати положення  статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (право на ефективний засіб юридичного захисту), відповідно до яких під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
У будь-якому разі обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення його порушених прав, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Разом з тим, визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» при розгляді вимог щодо відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1 в ПАТ «КБ «УФС» згідно Договору №40776 банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки» від 12 травня 2014 року не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, а тому не відповідає завданням адміністративного судочинства.
З метою повного захисту порушеного права позивача суд першої інстанції зобов`язав Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду гарантування вкладі фізичних осіб.
При цьому, позовні вимоги щодо зобов`язання Фонду включити ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими та передчасними.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів, розглядаючи апеляційну скаргу, та додатково зазначає, що позивача не включено Уповноваженою особою Фонду до Переліку вкладників, не надано до Фонду інформації щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду, а тому на момент розгляду справи у Фонду не було підстав для включення позивача до Загального реєстру вкладників.
При цьому ж колегія суддів відхиляє аргументи апелянта про зворотне в цій частині як помилкові та необґрунтовані.
Окрім зазначеного, апелянт зазначає, що повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як ліквідатора ПАТ «КБ «УФС» припинено, оскільки ліквідація банку завершена, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наявний відповідний запис від 14 серпня 2019 року.
В той же час, згідно з абз.2  статті 3 Конституції України  Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.
Наведений принцип виявляється у конституційному визначенні обов`язків держави та в її юридичній відповідальності у вигляді застосування заходів публічно-правового характеру до держави та її органів за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків, що передбачає відповідальність державних органів, органів місцевого самоврядування та їх посадових і службових осіб, установивши за певні дії чи бездіяльність відповідні заходи впливу (санкції) до них.
Колегія суддів зазначає, що припинення повноважень певного суб`єкта владних повноважень не може припиняти відповідальності держави перед учасниками відповідних правовідносин, які продовжують існувати.
Таким чином, наведені обґрунтування скаржника про фактичне припинення ПАТ «КБ «УФС» не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог.
   За змістом частини першої  статті 317    Кодексу адміністративного судочинства України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
 Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення  закону  або застосування  закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування  закону, який підлягав застосуванню.
 Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та дотримано норм процесуального права.
Відповідно до  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, Шостий апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач                                                                                                                                             О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                                                                       Л.О. Костюк

                                                                                       О.Є. Пилипенко