Постанова 
Іменем  України 
 
17 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 803/29/20
провадження № 61-14300ав20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,
за участю секретаря судового засідання - Мозгового В. В.,
учасники справи:
заявник (боржник) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Валком Агроплюс»,
стягувач - ОСОБА_1 ,
боржник - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2020 року у складі судді Лаченкової О. В. у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Валком Агроплюс» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 04 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Валком Агроплюс» про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Валком Агроплюс» (далі - ТОВ «Валком Агроплюс», товариство) звернулось до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 04 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Валком Агроплюс» про стягнення заборгованості.
На обґрунтування вимог заяви посилалося на таке. Рішенням Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 04 травня 2017 рокузадоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Валком Агроплюс» про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Валком Агроплюс» на його користь заборгованість за договором позики від 06 січня 2017 року та договору поруки від 06 січня 2017 року в розмірі 3 890 000 грн. Рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 04 травня 2017 року є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи. Зокрема, наданий третейському суду договір поруки від 06 січня 2017 року не підписувався повноважним представником товариства та відтиск печатки наявний на зазначеному договорі не належить ТОВ «Валком Агроплюс», оскільки має відмінності від печатки, що використовується товариством. Договір поруки від 06 січня 2017 року не укладався від імені ТОВ «Валком Агроплюс»повноважним представником товариства у визначений договорі час, у зв`язку з чим такий договір і викладена в ньому третейська угода є неукладеними.
У зв`язку з викладеним заявник просив скасувати рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 04 травня 2017 року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2020 року заяву ТОВ «Валком Агроплюс» задоволено.
Рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 04 травня 2017 року у справі № 04/05/17 в частині стягнення з ТОВ «Валком Агроплюс» 3 890 000 грн на користь ОСОБА_1 скасовано.
Судове рішення апеляційного суду, як суду першої інстанції, мотивоване тим, що рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 04 травня 2017 року за результатами його розгляду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, що суперечить вимогам пункту 13 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», тому ця справа не підвідомча третейському суду.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
У вересні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2020 року скасувати, у задоволенні заяви відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду про те, що рішення третейського суду за результатами його розгляду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, не відповідає дійсності, оскільки державні органи не є сторонами у цій справі. Також рішення третейського суду не вирішує питання про права та обов`язки державних органів. Суд не взяв до уваги висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц (провадження № 14-336цс18), відповідно до якого договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає і існує лише за умови існування основного, забезпеченого договору, яким у даному випадку є кредитний договір. Акцесорний договір не є споживчим договором, а сторона такого договору не є споживачем, оскільки вказаний договір не направлений на задоволення особистих потреб поручителя.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та витребувано її матеріали.
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частинидругої статті 24, частини другої статті 351 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні у справі матеріали, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду як суду першої інстанції не відповідає.
У справі встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 04 травня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Валком Агроплюс» про солідарне стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Валком Агроплюс» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 06 січня 2017 року та договором поруки від 06 січня 2017 року в розмірі 3 890 000 грн. (а. с. 11-12).
Третейський суд встановив, що 06 січня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 3 890 000 грн з датою повернення до 06 квітня 2017 року.
06 січня 2017 року між позивачем та ОСОБА_2 , ТОВ «Валком Агроплюс» на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 06 січня 2017 року був укладений договір поруки, відповідно до якого ТОВ «Валком Агроплюс» повністю забезпечує виконання зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 06 січня 2017 року.
У зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань ОСОБА_2 не сплатив позивачу у встановлений договором позики строк суму позики, а ТОВ «Валком Агроплюс» у свою чергу на порушення взятих на себе зобов`язань не сплатило позивачу у встановлений договором поруки строк суму позики.
ОСОБА_2 та ТОВ «Валком Агроплюс» позов визнали.
Зважаючи на встановлені обставини, третейський суд позов задовольнив.
У заяві, поданій до апеляційного суду у березні 2020 року, ТОВ «Валком Агроплюс» стверджувало, що договору поруки не укладало, оскільки підпис та відтиск печатки на договорі є підробленими, а відповідно не укладало і третейської угоди, тому, на думку заявника, третейським судом було вирішено питання про права та обов`язки товариства, як особи яка не брала участі у справі (пункт 5 частини третьої статті 51 Закону України «Про третейські суди», пункт 5 частини другої статті 458 ЦПК України).
Заявник зазначав, що 15 березня 2020 року ТОВ «Валком Агроплюс» звернулось до Пирятінського відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області із заявою про кримінальне правопорушення та притягнення до відповідальності винних осіб, що здійснюють дії спрямовані на протиправне заволодіння майном товариства шляхом вчинення правочинів з використанням підроблених печаток товариства за попередньою змовою групою осіб, що заподіяло шкоду (частина третя статті 206-2 Кримінального кодексу України), яку внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про злочин та відкрито кримінальне провадження № 12020170290000117 (а. с. 69-71, 72, 73-75).
Задовольняючи заяву товариства, апеляційний суд, як суд першої інстанції, виходив з того, що рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 04 травня 2017 року за результатами його розгляду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, що суперечить вимогам пункту 13 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», тому ця справа не підвідомча третейському суду.
Проте з таким висновком погодитися не можна.
Розділом VII ЦПК України визначено порядок здійснення провадження у справах про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу.
Відповідно до положень частини другої статті 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.
Частиною третьою статті 457 ЦПК України визначено, що при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду.
Відповідно до частин першої та другої статті 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
Дніпровський апеляційний суд, як суд першої інстанції, не встановив наявності випадків, передбачених частинами першою та другою статті 458 ЦПК України, які можуть бути підставою для скасування рішення третейського суду.
Водночас суд вийшов за межі підстав заявлених товариством вимог та помилково виходив з того, що рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 04 травня 2017 року підлягає скасуванню з огляду на те, що воно потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади.
Відповідно до положень пункту 13 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб`єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
Проте у спірному випадку виконання рішення третейського суду не потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб`єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
Отже, судове рішення Дніпровського апеляційного суду, як суду першої інстанції, про задоволення заяви товариства про скасування рішення третейського суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
Вирішуючи по суті заяву ТОВ «Валком Агроплюс» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 04 травня 2017 року Верховний Суд, як суд апеляційної інстанції, у межах підстав заявлених вимог виходить з такого.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо третейським судом вирішено питання про права та обов`язки осіб, які не брали участь у справі.
На зазначену норму заявник посилається як на підставу скасування рішення третейського суду.
Проте у справі встановлено, що ТОВ «Валком Агроплюс» було відповідачем у справі № 04/05/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Валком Агроплюс» про солідарне стягнення заборгованості, за результатами розгляду якої ухвалено рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 04 травня 2017 року та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Валком Агроплюс» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 06 січня 2017 року та договором поруки від 06 січня 2017 року в розмірі 3 890 000 грн. 
Тому доводи заяви ТОВ «Валком Агроплюс» про те, що третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участь у справі є безпідставними.
Зміна керівництва товариства також не дає підстав вважати, що третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
Посилання ТОВ «Валком Агроплюс» на те, що наданий третейському суду договір поруки від 06 січня 2017 року підписаний неналежним представником товариства і що відтиск печатки, наявний на договорі, зроблено не печаткою ТОВ «Валком Агроплюс», є необґрунтованими.
На час розгляду третейським судом справи про стягнення боргу сторони не оспорювали правомірності укладення договору поруки, цей договір не визнаний недійсним, а відповідно доводи заявника, зважаючи на законодавчо визначені підстави для скасування рішення третейського суду (частина друга статті 458 ЦПК України), не можуть бути підставою для скасування рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 04 травня 2017 року.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що Дніпровський апеляційний суд не взяв до уваги висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц (провадження 
№ 14-336цс18) щодо правової природи договору поруки, то вони не заслуговують на увагу, оскільки за положеннями частини шостої статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з пунктом 4 частини першої, частини другої статті 376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви. 
Керуючись статтями 24, 351, 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Валком Агроплюс» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 04 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Валком Агроплюс» про стягнення заборгованості відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
А. С. Олійник
С. О. Погрібний