УХВАЛА

02 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 640/20405/19
адміністративне провадження № К/9901/32017/20 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив зобов`язати відповідача провести розрахунок та виплату позивачу компенсацію за затримку повного розрахунку при звільнені з військової служби за період з 14 квітня 2017 року по 31 жовтня 2019 року у сумі 1 797 485,40 грн. Позов обґрунтовано тим, що з 14   квітня 2017 року його звільнено з посади заступника військового прокурора сил антитерористичної операції та виключено його зі списків особового складу. При звільненні йому не було виплачено усіх належних до виплати сум, що стало підставою для звернення його до суду. Посилаючись на те, що у справі №   826/15594/17 Генеральну прокуратуру України зобов`язано нарахувати та виплатити невиплачене грошове забезпечення, а саме премію, одноразову грошову допомогу за участь в антитерористичних операціях та компенсацію за невикористану відпустку і ці виплати йому виплачені у грудні 2019 року, просив суд задовольнити позов. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2020 року позов задоволено. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з військової служби за період з 14 квітня 2017   року по 16 грудня 2019 року включно у сумі 1   808   256,60 грн.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення про часткове задоволення позову. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 14   квітня 2017 року по 16 грудня 2019 року включно у сумі 696   775,86 грн. В іншій частині позову відмовлено.
23 листопада 2020 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року. Заявник, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Предметом спору є стягнення компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник зазначив пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір, застосував норму права без урахування висновку Верховного Суду щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року (справа №522/2738/17) та постановах Верховного Суду, ухвалених у справах №№820/3719/18, 826/11679/17, 826/3398/17, 826/2447/18, 520/3505/19, 826/3397/17, 524/1714/16-а.
Перевіряючи доводи заявника щодо неврахування висновків Верховного Суду та аналізуючи зміст зазначених ОСОБА_1 постанов Верховного Суду, судом касаційної інстанції встановлено, що обставини справи, встановлені судами у справах №№820/3719/18, 826/11679/17, 826/3398/17, 826/2447/18, 520/3505/19, 826/3397/17, 522/2738/17 не є подібними до спірних правовідносин. Так, у справах №№820/3719/18, 826/11679/17, 826/3398/17, 826/2447/18, 520/3505/19, 826/3397/17, 522/2738/17 вирішувалося питання щодо правильності обчислення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Водночас, у справі №524/1714/16-а судами вирішено спір щодо правомірності застосування принципу пропорційності при стягненні середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні. Що стосується висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №   522/2738/17, то такий висновок прийнято у справі, в якій вирішено спір у правовідносинах, пов`язаних з пенсійним забезпеченням військовослужбовця. 
Натомість у цій справі, предметом спору є стягнення компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні і питання щодо правильності обчислення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та інших невиплачених позивачу сум грошового забезпечення судами у цьому спорі не вирішувалося.
Крім того, касаційна скарга не містить зазначення норми права, яку суд апеляційної інстанції застосував без урахування висновку викладеного у постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а інші аргументи ОСОБА_1  зводяться до переоцінки доказів у справі та неповного з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, ОСОБА_1 не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341  КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Враховуючи те, що заявником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                                        С.А. Уханенко