ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 жовтня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 731/17/20
Головуючий у першій інстанції – Ходіч В. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1064/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів:  Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції, Департамент патрульної поліції Національної поліції України, Державна казначейська служба України, батальйон патрульної поліції в м. Бориспіль УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції,
Прилуцька місцева прокуратура,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та ОСОБА_1 на рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2020 року (місце ухвалення – смт. Срібне, дата складання повного тексту – 14.05.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України, батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, 
                                           В С Т А Н О В И В :
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України, батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. В обгрунтування позову посилався на те, що 30.06.2019 поліцейським роти № 2 БПП в м. Борисполі Управління патрульної поліції Київської області Колчиним О.В. винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою та за відсутності факту вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом. Судові засідання у справі призначались тричі, та 24.09.2019 рішенням Срібнянського районного суду скасовано оспорювану постанову.
З зазначеним рішенням суду не погодився працівник поліції Колчин О.В., та звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, яку 12.11.2019 залишено без задоволення, а рішення Срібнянського районного суду від 24.09.2019 залишено без змін.
В позові ОСОБА_1 зазначає, що 07.10.2019 державним виконавцем Варвинського районного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області було відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача штрафу у подвійному розмірі. На підставі багаторазових звернень та надання відповідних документів виконавче провадження було закрито та припинено чинність арешту майна та скасовано інші заходи примусового виконання рішення суду.
Таким чином, зважаючи на необхідність спростування факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та оскарження постанови, позивач змушений був здійснити безліч заходів процесуального характеру, а саме: звернення до суду з адміністративним позовом, подання відповіді на відзив, також на апеляційну скаргу, дії спрямовані на закриття виконавчого провадження щодо позивача. Всі ці події відбувались досить тривалий час. Дії поліцейського щодо винесення постанови завдали позивачу моральної шкоди, такими діями була принижена честь, гідність, ділова репутація, постійний життєвий уклад тимчасово був порушений.
Позивач посилається, що працює в державному органі на посаді, яка безпосередньо пов`язана зі сферою застосування норм законодавства України, таким чином був змушений відновити свою ділову репутацію та спростувати сумніви колег щодо своєї професійної некомпетентності. Через незаконне притягнення до адміністративної відповідальності були перенесені душевні хвилювання, внаслідок чого був позбавлений нормальних життєвих та трудових зв`язків, які вимагали від позивача вчинення додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення професійної репутації.
Суму заподіяної моральної шкоди позивач визначає в розмірі 22 345, 74 грн, обраховуючи наступним чином: 5 (кількість повних місяців) х 4 173 грн (розмір мінімальної заробітної плати у 2019 році) + 4 173 х 11 (кількість днів в неповному місяці) : 31 (кількість днів у грудні).
В позові ОСОБА_1 просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 22 345, 74 грн.
Рішенням Срібнянського районного суду від 14.05.2020 позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України, батальйону патрульної поліції в м.Бориспіль УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності - задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок Держави Україна з державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, 2000 грн в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднесено за рахунок держави.
Рішення суду обґрунтовано тим, що відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення на нього посадовою особою управління патрульної поліції штрафу, має відбуватися у відповідності до вимог ч.6 ст.1176 ЦК України, тобто на загальних підставах, які регламентовані приписами ст.23, 1167 ЦК України. Судом зазначено, що розрахунок зроблено позивачем з розміру мінімальної заробітної плати на 2019 рік в сумі 4173 грн, оскільки це передбачено ч.3 ст.13 Закону №266/94-ВР, п.17 Положення №6/5/3/41, Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» та узгоджується з роз`ясненнями п. 9, 14 постанови ПВСУ №4. Разом з тим, враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, відновлення, відсутності тяжкості вимушених змін у його життєвих, виробничих і соціальних стосунках, з урахуванням засад розумності, виваженості, справедливості та співрозмірності суд прийшов до висновку про зменшення вказаного розміру морального відшкодування до 2000 грн, що узгоджується з положеннями п.9 постанови ПВСУ №4.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Поліщук М.В. та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Поліщук М.В. просить скасувати рішення Срібнянського районного суду від 14.05.2020, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
У скарзі заявник посилається на те, що рішення Срібнянського районного суду від 24.09.2019 про задоволення позову ОСОБА_1 та скасування постанови про накладення на нього адміністративного стягнення свідчать лише про реалізацію ним передбаченого КУпАП та Кодексом адміністративного судочинства України права на оскарження процесуальних рішень уповноваженого органу і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.
Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Суд першої інстанції звільнив позивача від обов`язку доведення факту спричинення йому моральної шкоди, який передбачений ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
Незаконність оскаржуваного рішення заявник обґрунтовує невірним застосуванням судом норм ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність» та ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Посилається на те, що працівники батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції не проводили та не можуть проводити жодної оперативно-розшукової діяльності, оскільки цим правом наділені виключно підрозділи кримінальної та спеціальної поліції до складу яких патрульна поліція не відноситься. До завдань та функцій БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП не входить здійснення жодної оперативно-розшукової діяльності.
До позивача не застосовувались заходи примусового лікування, обмеження чи позбавлення волі, а тому посилання суду на вказані нормативно-правові акти  є недоречним та таким, що не повинно було враховуватись при вирішенні даного спору по суті.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Срібнянського районного суду від 14.05.2020 змінити, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, збільшивши розмір стягнення на користь позивача моральної шкоди за рахунок Держави Україна з державного бюджету України, шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в розмірі 22 345, 74 грн.
За доводами скарги висновки суду викладені в оскаржуваному рішенні, зокрема, в частині визначення суми в рахунок відшкодування моральної шкоди є незаконним та необґрунтованим, оскільки здійснені з порушенням норм процесуального та матеріального права з неврахуванням всіх дійсних обставин по справі, що мають значення, а також їх невірної оцінки судом.
В обгрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду заявник псилається на те, що позивачем зроблено обрахунок суми компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди відповідно до норм чинного законодавства, що становить 22 345,74 грн, та який розраховувався у строк з моменту винесення поліцейським спірної постанови з 30.06.2019, та кінцевою датою цього строку є момент закінчення всіх негативних наслідків, тобто до дати закриття виконавчого провадження – 11.12.2019. Розрахунок зроблено з врахуванням розміру мінімальної заробітної плати у 2019 році, яка становила 4 173 грн. Таким чином: 5 (кількість повних місяців) х 4 173 грн + 4 173 грн / 31 (кількість днів у грудні) х 11 (кількість днів у неповному місяці) = 22 345, 74 грн.
Представником управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, батальйону патрульної пілоції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київської області Департаменту патрульної поліції Савоніком Д.В. подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , проте вказаний відзив не може бути прийнято судом апеляційної інстанції, оскільки він поданий поза строком визначеним ухвалою апеляційного суду, а саме протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали. Як вбачається, управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, Департамент патрульної поліції, батальйон патрульної пілоції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київської області Департаменту патрульної поліції отримали копії апеляційної скарги ОСОБА_1 разом з додатками 17.08.2020 та 18.08.2020 (а.с. 8, 9, 10 т. 2), проте відзив на апеляційну скаргу направлено електронною поштою, який зареєстровано судом апеляційної інстанції 01.09.2020, та аналогічний відзив направлено поштовою кореспонденцією 01.09.2020 (судом зареєстровано 04.09.2020).
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що постановою поліцейського роти №2 БПП в м.Борисполі Управління патрульної поліції Київської області від 30.06.2019 ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн (а.с. 10 т. 1).
Рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 24.09.2019 (а.с. 11-14 т. 1), яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2019 (а.с. 15-17 т. 1), постанову поліцейського роти №2 БПП в м.Борисполі Управління патрульної поліції Київської області про притягнення до адміністративної  відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП скасовано, а провадження у справі закрито.
Матеріали справи містять копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.10.2019 щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 510 грн (а.с. 18 т. 1), виклик ОСОБА_1 до державного виконавця 15.10.2019 щодо сплати боргу за вказаним вище виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату (а.с. 19 т. 1), постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.12.2019 щодо штрафу у розмірі 510 грн (а.с. 20 т. 1).
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення на нього посадовою особою управління патрульної поліції штрафу, має відбуватися у відповідності до вимог ч.6 ст.1176 ЦК України, тобто на загальних підставах, які регламентовані приписами ст.23, 1167 ЦК України. Судом зазначено, що розрахунк зроблено позивачем з розміру мінімальної заробітної плати на 2019 рік в сумі 4173 грн, оскільки це передбачено ч.3 ст.13 Закону №266/94-ВР, п.17 Положення №6/5/3/41, Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» та узгоджується з роз`ясненнями п.9, 14 постанови ПВСУ №4. Разом з тим, враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, відновлення, відсутності тяжкості вимушених змін у його життєвих, виробничих і соціальних стосунках, з урахуванням засад розумності, виваженості, справедливості та співрозмірності суд прийшов до висновку про зменшення вказаного розміру морального відшкодування до 2000 грн, що узгоджується з положеннями п.9 постанови ПВСУ №4.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з”ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.
Доводи апеляційних скарг правильних висновків суду першої інстанції не спростовують враховуючи наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
З врахуванням викладеного вище є необґрунтованими доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про те, що скасування постанови про накладення адміністративного стягнення свідчать лише про реалізацію позивачем права на оскарження процесуальних рішень уповноваженого органу і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.  Крім того, не занайшли свого обґрунтованого підтвердження для скасування правильного рішення суду першої інстанції доводи скарги про те, що судом неправильно застосовано норми ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність» та ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» оскільки працівники батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції не проводили та не можуть проводити жодної оперативно-розшукової діяльності, оскільки цим правом наділені виключно підрозділи кримінальної та спеціальної поліції до складу яких патрульна поліція не відноситься.
Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня    1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 24.09.2019 (а.с. 11-14 т. 1), яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2019 (а.с. 15-17 т. 1), постанову поліцейського роти №2 БПП в м. Борисполі Управління патрульної поліції Київської області про притягнення до адміністративної  відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП скасовано, а провадження у справі закрито, що свідчить про незаконність складення відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення посадовими особами Управління патрульної поліції, та є підставою для відшкодування завданої йому у зв`язку з цим моральної шкоди.
Судом першої інстанції встановлено, що моральну шкоду, позивач пов`язує з незаконним накладенням на нього штрафу, що мало місце після винесення поліцейським постанови від 30.06.2019, її оскарження до суду та до дати закриття виконавчого провадження, що тривало до 11.12.2019 (розрахунковий період становить 5 місяців, а тому розмір відшкодування моральної шкоди, як визначає позивач, становить 22345,74 грн).
Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Позивач набув право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неправомірним притягненням до адміністративної відповідальності; внаслідок неправомірних дій представника поліції щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, останньому було завдано моральну шкоду, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому враховано характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі належних доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що в основу розрахунку моральної шкоди покладається розмір мінімальної заробітної плати на 2019 рік в сумі 4173 грн, оскільки це передбачено ч.3 ст.13 Закону №266/94-ВР, п.17 Положення №6/5/3/41, Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» та узгоджується з роз`ясненнями п.9, 14 постанови ПВСУ №4.
Разом з тим, враховуючи п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня    1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір  відшкодування  моральної  (немайнової)  шкоди  суд визначає  залежно  від  характеру  та  обсягу страждань (фізичних, душевних,  психічних  тощо),  яких   зазнав   позивач,   характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.  Зокрема,  враховуються стан  здоров`я потерпілого,  тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках,  ступінь зниження престижу,  ділової репутації,  час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне -  за  власною  ініціативою  чи  за   зверненням   потерпілого   - спростування  інформації редакцією засобу масової інформації.  При цьому  суд  має  виходити  із  засад  розумності,  виваженості  та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Розглядаючи справу, та зменшуючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції з посиланням на вказаний вище пункт постанови, правильно врахував характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, відновлення, відсутності тяжкості вимушених змін у його життєвих, виробничих і соціальних стосунках.
З врахуванням наведеного не можуть бути підставою для скасування  рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного рішення в частині визначення суми в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки посилання на визначений  мінімум моральної шкоди, з врахуванням закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, є довільним тлумаченням скаржником зазначених норм права.
Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг правильних висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення районного суду – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судове рішення у повному обсязі складено 05.10.2020.
Головуючий                                                         Судді: