ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2020 р.	Справа № 440/2343/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Бершова Г.Є. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання - Олійник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою  Головного управління ДПС у Полтавській області  на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Шевяков І.С., м. Полтава) від 17.08.2020 року (повний текст рішення складено 25.08.2020 р.) по справі №440/2343/20 за позовом   ОСОБА_1  до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому з урахуванням уточнень просить: визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0106819/1303-1601 від 02.04.2018 (податковий період 2017 року) на суму 20 833,33 грн; податкове повідомлення-рішення № 0106819/1303-1601 від 02.04.2018 (податковий період 2018 року) на суму 25 000 грн; податкову вимогу №23860-17 від 01 серпня 2018 року.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що  вважає оскаржувані рішення протиправними. На користь цього твердження навела аргументи:
-          податкові повідомлення-рішення не були їй вручені у передбачений законом спосіб належним чином
-          рішення органу місцевого самоврядування про встановлення ставок місцевого податку (транспортного податку) не було оприлюднене у належний спосіб та позивачу невідомо щодо того, щоб у нього вносилися зміни про встановлення ставок на відповідні роки;
-          позивач оскаржила податкову вимогу в адміністративному порядку. На її скаргу не було своєчасно, в передбачений термін надано відповідь. Тому в силу статті 56.10 Податкового кодексу України, її скарга вважається такою, що задоволена;
-          належний ОСОБА_1 на праві власності автомобіль не підпадає під визначення об`єкта оподаткування транспортним податком у 2017-2018 роках згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, з огляду на сплив у 2017 році річного строку з дати його випуску та у 2018 році цей автомобіль не було взагалі включено до Переліку, що затверджується Мінекономрозвитку України.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду  від 17.08.2020 року  адміністративний позов задоволено.
Податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області №0106819/1303-1601 від 02 квітня 2018 року та № 0106819/1303-1601 від 02 квітня 2018 року; податкову вимогу №23860-17 від 01 серпня 2018 року - визнано протиправними та скасовано.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань  Головного управління ДПС у Полтавській області витрати зі сплати судового збору у сумі 2 924,80 грн.
Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на  порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду  від 17.08.2020 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що 27.03.2018 ГУ ДФС у Полтавській області отримано лист ДФС України № 8893/7/99-99-13-03-02-17, яким було повідомлено про те, що Головним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ України листом від 21.03.2018 № 31/3305 до ДФС надано відомості, необхідні для нарахування транспортного податку, про легкові автомобілі, з року випуску минуло не більше п`яти років (включно) та середньо ринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, що внесені до Єдиного державного реєстру легкових автомобілів та їх власників протягом лютого 2018 року. Отримана інформація завантажена до розділу «Перелік суб`єктів та об`єктів оподаткування» (закладка «Транспортний податок» підсистеми «Облік платежів») ІТС «Податковий блок».
Відповідно до цієї інформації фізична особа ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля  "Mercedes-Benz" GLE400 4MATIC, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , з об`ємом двигуна 2996 куб.см з 22.03.2017 року.
Згідно переліку об`єктів оподаткування транспортним податком, розміщеним на офіційному веб-сайті Мінстерства економічного розвитку у 2017-2018 роках, легковий автомобіль "Mercedes-Benz" GLE400 4MATIC, з об`ємом двигуна 2996 куб.см  підлягає оподаткуванню 2 роки.
Враховуючи зазначене та дату отримання інформації від Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України 21.03.2018, апелянт вважає, що ним  правомірно винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Позивач правом надання відзиву не  скористалась.
Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.
Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст.        229        та ч. 2 ст.        313        Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 проживає у місті Полтава, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 . Вона є власником транспортного засобу "Mercedes-Benz" GLE400 4MATIC, VIN НОМЕР_2 /а.с. 173/. 
Згідно реєстраційних даних транспортного засобу "Mercedes-Benz" GLE400 4MATIC, VIN НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2996 куб.см; вперше зареєстрований 09 червня 2016 року, за позивачем зареєстрований 22 березня 2017 року (а.с.121-122).
ДФС України отримано інформацію від Головного сервісного центру МВС України про набуття ОСОБА_1 права власності на вказаний автомобіль 22 березня 2017 року (а.с.73).
Згідно інформації Головного сервісного центру МВС України первинна реєстрація даного автомобіля вчинена 09 червня 2016 року ОСОБА_2 (а.с.74)
02 квітня 2018 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0106819/1303-1601, яким визначено ОСОБА_3 податкове зобов`язання зі сплати транспортного податку за 2018 рік в сумі 25000 грн; та податкове повідомлення-рішення №0106819/1303-1601, яким визначено ОСОБА_3 податкове зобов`язання зі сплати транспортного податку за 2017 рік в сумі 20 833,33 грн.
У зв`язку з несплатою грошових зобов`язань за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями у передбачений законом строк ГУ ДПС у Полтавській області була сформована податкова вимога від 01 серпня 2018 №23860-17 за формою "Ф" /а.с. 54/ на загальну суму 45      833,33 грн. 
Отримавши вказану податкову вимогу, 23 серпня 2018 року позивач звернулася до Державної фіскальної служби України з адміністративною скаргою про скасування податкової вимоги /а.с. 55-56/.
Державна фіскальна служба України Рішенням №15323/12/99-99-17-05-14 від 04.10.2018 року відмовила у задоволенні адміністративної скарги платника ОСОБА_1 . 
Не погодившись з прийнятими рішеннями, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив з того, що належний ОСОБА_1 на праві власності транспортний засіб не був включений Мінекономрозвитку України до Переліку легкових автомобілів, які є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017, 2018 році, а тому він не відповідає ознакам об`єкта оподаткування.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).
01 січня 2017 року набрали чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII (далі - Закон № 1797-VIII) та Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" від 20 грудня 2016 року №1791-VIII (далі - Закон № 1791-VIII), якими зокрема внесені зміни до статті 267 Податкового кодексу України, яка визначає основні елементи транспортного податку, порядок його обчислення та строки сплати.
Відповідно до пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 Податкового кодексу України.
Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Водночас, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1791-VIII установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання Закону України від 20 грудня 2016 року N 1791-VIII, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 267.1.1. пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
За положеннями абзацу 1 підпункту 267.2.1 пункту 267.2. статті 267 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Відтак, з 01 січня 2017 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п`яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати.
Станом на 01 січня 2017 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 3200 грн (стаття 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік»).
Отже, 375 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2017 року складали 1200000 грн.
Таким чином, об`єктом оподаткування у 2017 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1200000 грн. та з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно).              
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального (абз.2 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).
Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального (абз.3 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).
Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 р. N 428), (далі - Методика), встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком.
Пунктом 2 Методики, середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. N 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., N 44, ст. 1576).
Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) (пункт 3 Методики).
Інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством "Держзовнішінформ" до Мінекономрозвитку (пункт 4 Методики).
Аналіз наведених положень Податкового кодексу України, Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить, що для визнання автомобіля об`єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб до уваги береться, зокрема середньоринкова вартість такого автомобіля, яка визначається статистичними методами з урахуванням певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу та встановлюється, виключно, Мінекономрозвитку.
Відтак, перелік легкових автомобілів, які є об`єктом оподаткування у 2017 році (з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року), із зазначенням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального, розміщується на офіційному веб-сайті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.
Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 813/3965/17.
Станом на час винесення спірного податкового повідомлення-рішення зі сплати транспортного податку за 2017 рік, діяли норми Методики, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 р. № 66, які набрали чинності з 19.02.2016 р., визначено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року та забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (п.п.13, 14 Методики).
З приписів вищенаведених норми чітко слідує, що законодавцем запроваджено дві умови, за одночасної наявності яких у особи, як потенційного платника податку на майно (транспортного податку), і виникає податковий обов`язок стосовно конкретного належного йому на праві приватної власності легкового автомобіля, а саме: 1) вік автомобіля - існування (не закінчення, тривання, продовження) періоду часу в п`ять років від року випуску автомобіля, 2) перевищення показником середньоринкової вартості автомобіля межі у 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 1 січня звітного податкового року.
При цьому, підпунктом 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що рік виготовлення транспортного засобу - календарна дата виготовлення транспортного засобу (день, місяць, рік); для транспортних засобів, календарну дату виготовлення яких визначити неможливо, - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.
Таким чином, суд приходить до висновку, що дата першої реєстрація автомобіля, на території України не співпадає з датою випуску транспортного засобу.
Постановою Кабінету Міністрів України від № 428 від 21.06.2017 внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66, із врахуванням яких, пункти 13,14 Методики відповідають вимогам пп. 267.2.1 п. 267.2 ст.267 Податкового кодексу України, в редакції чинній з 01.01.2017.
З дослідження розміщеного на офіційному сайті Мінекономрозвитку Переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2017 році - вбачається, що автомобіль марки "Mercedes-Benz" GLE400 4MATIC з об`ємом циліндрів двигуна - 3,0 літри, типом пального - бензин та з року випуску якого минуло не більше одного року є об`єктом оподаткування транспортним податком (а.с. 128).
Колегія суддів зазначає, що відповідач, приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, виходив з того, що вказаний автомобіль є 2016 року випуску, однак  відповідачем не надано суду доказів того, що вказаний транспортний засіб має дату випуску саме 2016 рік.
Натомість матеріали справи містять докази перевірки VIN коду автомобіля за даними завода-виробника (а.с.134-138). Відповідно до наданих відомостей, автомобіль "Mercedes-Benz" GLE400 4MATIC, VIN НОМЕР_2 , відвантажений заводом-виробником 03 листопада 2015 року (а.с. 134).
Крім того, надано копію договору поставки автомобіля від 20 травня 2016 року, відповідно до якого автомобіль "Mercedes-Benz" НОМЕР_3 має рік випуску – 2015. (а.с. 167).
Таким чином суд вважає доведеним факт того, що автомобіль, який є об`єктом спірного оподаткування, виготовлений у 2015 році. 
В даному випадку, довільне тлумачення фіскальним органом положень нормативного акту є неприпустимим, оскільки адаптація встановлених законодавцем правил під певні, вигідні контролюючому органу у визначений проміжок часу обставини, ризикує призвести всю законодавчу та правозастосовну систему країни до явного хаотичного стану.
Таким чином, з урахуванням положень п.п.14.1.220 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, письмових доказів, суд приходить до висновку, що з року випуску автомобіля марки "Mercedes-Benz" НОМЕР_3 ,  дата першої реєстрації 09 червня 2016 року, за позивачем зареєстрований 22 березня 2017 року станом на березень 2017 року минуло більше одного року , а тому суд апеляційної дійшов висновку, що вказаний автомобіль не є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році.
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі "Новік проти України" (18.12.2008) суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".
У справі "Щокін проти України" суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.
В даному випадку, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні будь-які підстави для додаткового трактування критеріїв необхідних для визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, оскільки щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщує Перелік автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який містить такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.
Тобто, контролюючий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік технічних характеристик, необхідних для надання автомобілю статусу об`єкта оподаткування, був позбавлений необхідності в більш ширшому його тлумаченні. В даному випадку, фактично не вірно визначивши рік випуску автомобіля позивача, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.
Крім того, відповідно до розміщеного на сайті Мінекономрозвитку Переліку автомобілів, що є об`єктами оподаткування у 2018 році, слідує, що автомобіль марки "Mercedes-Benz" НОМЕР_3 не є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році. Автомобіль цієї марки у Переліку взагалі відсутній (а.с.145-150).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки у переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2017 та 2018 роках автомобіль марки "Mercedes-Benz" GLE400 4MATIC, VIN НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2996 куб.см; вперше зареєстрований 09 червня 2016 року, за позивачем зареєстрований 22 березня 2017 року, рік випуску 2015 рік, не вказаний, то транспортний засіб, який зареєстрований на позивача не може вважатися об`єктом оподаткування транспортним податком в розумінні пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України.
Суд зазначає, що положення статті 4 Податкового кодексу України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку.
Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.11. 2018 у справі № 822/2687/17.
Верховний Суд в даному рішенні прийшов до висновку, що вирішення спору у цій справі на користь платника податків обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищезазначене, а також відсутність належних та допустимих доказів правомірності нарахування контролюючим органом податкових зобов`язань позивачу зі сплати транспортного податку за вказаний автомобіль, колегія суддів прийшла до висновку про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України та погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для їх скасування.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 року по справі № 440/2343/20  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	Г.Є. Бершов    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  22.12.2020 року