ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 р.	Справа № 520/8907/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 12.06.20 року по справі № 520/8907/19
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Військової частини НОМЕР_1 ,        Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )                
          про визнання дій протиправними , зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту – перший відповідач), Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі по тексту – другий відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог, просив суд: 
- визнати незаконним та протиправним наказ Військової частини НОМЕР_2 від 30.07.2019 за №183 в частині дати виключення ОСОБА_1 із списків особового складу та всіх видів забезпечення (грошовим, продовольчим і речовим) 30.07.2019 та скасувати його;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 , на підставі наказу від 25.07.2019 за № 89-РС про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас, виключити із списків особового складу в день проведення з ОСОБА_1 усіх необхідних розрахунків і видів забезпечення (грошовим, продовольчим і речовим (компенсація вартості не отриманого речового майна)) згідно норм законодавства та наказів МО України;
- визнати незаконними та протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з ОСОБА_1 повного розрахунку в день звільнення та виключення із списків особового складу військової частини, тобто не забезпечення грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням;
- визнати незаконними та протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019;
- визнати неправомірними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо визначення кількості та номенклатури не отриманого ОСОБА_1 майна за період служби з 27.12.2016 по 30.07.2019, проведення розрахунку сум компенсації відповідно вартості та кількості не отриманого речового забезпечення (майна), порушення Військовою частиною НОМЕР_2 вимог наказу №232 від 29.04.2016 МО України, ст. 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” під час проведення розрахунків сум компенсації не отриманого речового забезпечення (майна) ОСОБА_1 ;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення розрахунку підйомної допомоги з порушенням чинного законодавства, наказу МО України №45 від 05.02.2018 та постанови КМ Україні №393 від 17.07.1992, всупереч наказу військової частини НОМЕР_2 № 283 від 28.12.2018, та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги в повному обсязі, а саме в розмірі місячного грошового забезпечення, 11  172,15 грн. (у зв`язку переїздом ОСОБА_1 на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду військової частини НОМЕР_2 згідно наказу №283 від 27.12.2018 відповідно до наказу МО України № 45 від 05.02.2018);
- визнати незаконним та протиправним наказ Військової частини НОМЕР_2 №89-РС від 25.07.2019 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби, відповідно до підпункту “а” пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку із закінченням строку контракту), незважаючи на бажання ОСОБА_1 проходити службу за обраної ВОС та посадою, поданими необхідними документами у Військовій частині НОМЕР_2 ще до направлення ОСОБА_1 на ВЛК, навіть без рапорту ОСОБА_1 про бажання (намір) звільнитися з військової служби, та думки ОСОБА_1 щодо бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, згідно ст. 233 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, вимогами наказу МО України №402 (Положення про ВЛК у ЗС України);
- визнати незаконними та протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо ненадання направлення на проходження військово-лікарської комісії, згідно рапорту ОСОБА_1 від 26.07.2019 щодо визнання ступеню придатності до військової служби;
- визнати неправомірними дії Військової частини НОМЕР_2 в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення без надбавки (до грошового забезпечення) за вислугу років за фактичної наявності вислуги років на протязі служби у повному обсязі з 27.12.2016 по 30.07.2019;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 та Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019, в розмірі 15  641,01 грн. з компенсацію податку 18% (за рахунок держави як військовослужбовцю на той час);
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 та Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в повному обсязі - в розмірі місячного грошового забезпечення, з урахуванням надбавок, згідно наказу МО України №45 від 05.02.2018 шляхом виплати різниці між належної сумою підйомної допомоги 11  172,15 грн. та вже частково виплаченою сумою в 7  134,40 грн. цієї допомоги, а саме виплатити 4  037,75  грн.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 та Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 згідно наказу МО України №232 від 29.04.2016 компенсацію вартості не отриманого речового майна шляхом виплати різниці між сумою належної грошової компенсації (у розмірі 38  316,56 грн.) та суми вже частково виплаченої грошової компенсації згідно наказу військової частини НОМЕР_2 від 30.07.2019 №183 (19  193,99  грн.), саме виплатити 19  122,57 грн.;
- визнати неправомірними дії Військової частини НОМЕР_2 в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення без виплати індексації грошового забезпечення за період з 27.12.2016 по 30.07.2019 у повному обсязі;
- зобов`язати Військові частини НОМЕР_1 та НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 27.12.2016 по 30.07.2019 у повному обсязі;
- зобов`язати Військові частини НОМЕР_2 та НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення, яке позивач мав отримати з урахуванням вислуги років за період з 27.12.2016 по 30.07.2019, сума якого становить різницю між сумою нарахування грошового забезпечення за цей період проведеного з урахуванням вислуги років та вже отриманим грошовим забезпеченням за цей період раніше;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 та Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з лав ЗСУ у запас та виключенням із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 30.07.2019 до дня проведення повного розрахунку, як грошового забезпечення так і речового, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 710,01 грн, за кожний день затримки розрахунку при звільненні;
- на відшкодування моральної шкоди стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 200  000,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 по справі № 520/8907/19 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.
Визнано незаконними та протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з ОСОБА_1 повного розрахунку за грошовим забезпеченням в день звільнення.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за основну щорічну відпустку за 2017 рік та 2018 рік, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за основну щорічну відпустку за 2017 рік та 2018 рік, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 з ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення розрахунку підйомної допомоги з порушенням чинного законодавства, наказу МО України №45 від 05.02.2018 та Постанови КМ України №393 від 17.07.1992, всупереч наказу військової частини НОМЕР_2 № 283 від 28.12.2018 та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги в повному обсязі, у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт та призначенням на військову посаду Військової частини НОМЕР_2 згідно наказу №283 від 27.12.2018.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Військову частину НОМЕР_1 донарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму підйомної допомоги у розмірі 4037 грн. 75 коп. (чотири тисячі тридцять сім гривень 75 копійок).
Визнано неправомірними дії Військової частини НОМЕР_2 в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення без виплати індексації грошового забезпечення за період з 27.12.2016 по 30.11.2018.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 27.12.2016 по 30.11.2018.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
На зазначене рішення ОСОБА_1 та Військовою частиною НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) подано апеляційні скарги.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_2 задоволено частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від  29.05.2020 року по справі №  520/8907/19 скасовано.
Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди – задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо проведення розрахунку підйомної допомоги з порушенням чинного законодавства, наказу МО України №45 від 05.02.2018, всупереч наказу військової частини НОМЕР_2 № 283 від 28.12.2018, невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги в повному обсязі, у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт та призначенням на військову посаду Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) згідно наказу №283 від 27.12.2018.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в повному обсязі - в розмірі місячного грошового забезпечення, з урахуванням надбавок, згідно наказу МО України №45 від 05.02.2018 шляхом виплати різниці між належної сумою підйомної допомоги 11 172,15 грн та вже частково виплаченою сумою в 7 134,40 грн цієї допомоги, а саме виплатити 4 037,75  грн.
Визнано незаконною та протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019.
Визнано неправомірними дії Військової частини НОМЕР_1 в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення без виплати індексації грошового забезпечення за період з 27.12.2016 по 30.11.2018 у повному обсязі.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), як установу з якої звільнено позивача, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 27.12.2016 року по 30.11.2018 року.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (з 31.07.2019 по 02.12.2020 - дата винесення рішення судом апеляційної інстанції) в сумі 93  440,21 грн.
В іншій частині в задоволенні позову – відмовлено.
Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2020  стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) 332, 59 грн. (триста тридцять дві гривні 59 копійок) витрат на переїзд до іншого населеного пункту для участі в судових засіданнях.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) 332, 59 грн. (триста тридцять дві гривні 59 копійок) витрат на переїзд до іншого населеного пункту для участі в судових засіданнях.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити в частині суми стягнення витрат на переїзд до іншого населеного пункту для участі в судових засіданнях, а саме стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на його користь по 665,17 грн з кожного. 
Апеляційна скарга мотивована незгодою позивача з розміром судових витрат, які понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переїздом до іншого населеного пункту для участі у судових засіданнях в загальній сумі 665,17 грн, який визначив суд першої інстанції, що підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, оскільки, як вказує апелянт, повна сума вказаних судових витрат становила 1330,33 грн. З огляду на викладене, просить стягнути з відповідачів всю суму вказаних витрат в розмірі 1330,33 грн. 
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 29.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з клопотанням, в якому просив включити в розмір судових витрат, витрати понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, а саме відшкодувати вартість квитків на автобусне та залізничне сполучення у розмірі 1330,33 грн.
До вказаного клопотання позивачем додано оригінали проїзних документів на потяг та автобус сполученням м.Київ - м.Полтава - м.Харків, м.Харків – м.Полтава – м.Київ. 
Ухвалюючи додаткове судове рішення про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 витрат на переїзд до іншого населеного пункту для участі в судових засіданнях в загальному розмірі 665,17 грн. по 332,59 з кожного, суд першої інстанції керувався приписами ст. 135 КАС України з посиланням на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 рішенням суду від 29.05.2020.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини третьої КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду.
Статтею 135 КАС України  встановлено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Колегія суддів зазначає, що запровадження законодавцем граничного розміру (верхньої межі) компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані з прибуттям до суду, покликане насамперед запобігти завищенню розміру цих витрат та попередженню зловживання таким правом.
Втім, таке правове регулювання порядку здійснення адміністративного судочинства не може обмежувати та/або заперечувати право сторони, на користь якої ухвалене судове рішення та яка понесла витрати, пов`язані з прибуттям до суду, й підтвердила їх документально, на компенсацію цих витрат суб`єктом владних повноважень, який виступав відповідачем у справі.
Граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 № 590, згідно з додатком до якої витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
В свою чергу, питання, пов`язані з відшкодуванням витрат на відрядження унормовані постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» (далі – постанова КМ України № 98) та Інструкцією №59.
За змістом пунктів 7, 9 постанови КМ України № 98 державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються, окрім іншого, витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті)
Витрати на проїзд державних службовців, а також інших осіб, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, у м`якому вагоні, суднами морського та річкового транспорту, повітряним транспортом за квитками 1 класу та бізнес-класу, фактичні витрати, що перевищують граничні суми витрат на найм житлового приміщення та на перевезення багажу понад вагу, вартість перевезення якого входить до вартості квитка того виду транспорту, яким користується працівник, відшкодовуються з дозволу керівника згідно з підтвердними документами.
За приписами ж пунктів 6, 7 Інструкції №59 витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.
Відрядженому працівникові відшкодовуються витрати на проїзд транспортом загального користування (крім таксі) до станції, пристані, аеропорту, якщо вони розташовані за межами населеного пункту, де постійно працює відряджений працівник, або до місцеперебування у відрядженні.
За наявності декількох видів транспорту, що зв`язує місце постійної роботи з місцем відрядження, адміністрація підприємства може запропонувати відрядженому працівникові вид транспорту, яким йому слід користуватися. У разі відсутності такої пропозиції працівник самостійно вирішує питання про вибір виду транспорту.
Відрядженому працівникові відшкодовуються також витрати на проїзд міським транспортом загального користування (крім таксі) відповідно до маршруту, погодженого керівником, та на орендованому транспорті за місцем відрядження (згідно з підтвердними документами).
Витрати на проїзд відрядженого працівника в м`якому вагоні, суднами морського та річкового транспорту, повітряним транспортом за квитками 1-го класу та бізнес-класу відшкодовуються в кожному випадку з дозволу керівника згідно з оригіналами підтвердних документів. Зазначені витрати не є надміру витраченими коштами.
Витрати на перевезення багажу понад вагу, вартість перевезення якого входить до вартості квитка того виду транспорту, яким користується працівник, відшкодовуються з дозволу керівника згідно з оригіналами підтвердних документів. Зазначені витрати не є надміру витраченими коштами.
Керівники підприємств (крім міністрів та керівників інших центральних органів виконавчої влади) особисто вирішують питання відшкодування своїх витрат на найм житлових приміщень, що перевищують граничні суми, затверджені постановою КМ України № 98, на проїзд у м`якому вагоні, суднами морського та річкового транспорту, повітряним транспортом за квитками 1-го класу та бізнес-класу, а також витрат на перевезення багажу понад вагу, вартість перевезення якої входить до вартості квитка.
Також, пунктом 14 розділу І Інструкції № 59 визначено, що підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Податкового кодексу України.
За визначенням абзацу сімнадцятого статті 2 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265/95-ВР) розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.
Згідно з додатком 1 постанови КМУ № 98 (в редакції постанови № 98, яка діяла на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції) сума добових витрат на відрядження в Україні становить 60 грн, а гранична сума витрат на найм житлового приміщення за добу (не більш як) 600 грн.
Аналіз вищенаведених положень законодавства дозволяє дійти висновку, що сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень і на користь якої ухвалене судове рішення, має право на компенсацію здійснених нею та підтверджених документально витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, які, однак, не можуть перевищувати встановлені законодавством, зокрема, постановою КМ України № 98 і Інструкцією № 59, норми відшкодування витрат на відрядження.
Водночас, вищезгадані нормативно - правові акти органів виконавчої влади передбачають можливість відшкодування витрат на проїзд в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) відповідно до затвердженого маршруту.
Отже, вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат. Якщо на підтвердження здійснених стороною витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, подано документи щодо проїзду транспортом загального користування, то такі витрати повинні бути відшкодовані у розмірі вартості квитка, з урахуванням обмежень, встановлених пунктами 7, 9 постанови КМ України № 98 і пунктами Інструкції № 59.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту для участі в судових засіданнях, надано до суду оригінали проїзних документів на автобус та на проїзд залізничним транспортом сполученням м. Київ – м.Полтава – м.Київ та в зворотньому напрямку, на загальну суму 1330,33 грн.  
Отже, враховуючи вищевикладене, надання позивачем документів на підтвердження здійснених ним витрат на переїзд з м. Києва до м.Харків для участі в судових засіданнях транспортом загального користування (автобусом та залізницею), колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 має право на компенсацію йому витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, розмір яких, як зазначалось вище, в силу приписів п. 5 постанови №590, не може перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження, граничний розмір яких становить 600 грн.
Разом з цим, при остаточному розрахунку суми, яку слід стягнути на користь позивача з відповідачів, слід враховувати положення ч. 3 ст. 139 КАС України, відповідно до яких, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.  
З огляду на викладене, враховуючи що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020 рішення Харківського окружного адміністративного суду від  29.05.2020 року по справі №  520/8907/19 скасовано, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, колегія суддів, враховуючи приписи ч.6 ст.139 КАС України та норми відшкодування вказаних витрат (не більше 600 грн), вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідачів суму витрат, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з переїздом до іншого населеного пункту для участі в судових засіданнях в розмірі 150,00 грн. з кожного.
Положеннями ч. 1 ст. 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване додаткове судове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 по справі № 520/8907/19 підлягає скасуванню із прийняттям нового про часткове задоволення заяви позивача про стягнення судових витрат.
Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329, 361, 368 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 року по справі № 520/8907/19  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат - задовольнити частково. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )  ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) судові витрати, пов`язані з переїздом ОСОБА_1 до іншого населеного пункту для участі в судових засіданнях у розмірі 150,00 грн. (сто п`ятдесят гривень).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) судові витрати, пов`язані з переїздом ОСОБА_1 до іншого населеного пункту для участі в судових засіданнях у розмірі 150,00 грн. (сто п`ятдесят гривень).  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	С.П. Жигилій    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  03.12.2020 року