ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року                                                                       Справа № 902/375/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя             Мельник О.В.
суддя                                     Грязнов В.В.
суддя                                     Розізнана І.В,

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Вінницької області від 17.08.2020 року у справі №902/375/20 (суддя Яремчук Ю.О., повний текст рішення складено 21.08.2020 р.) 
за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  
до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ПРЕСТИЖ 2015" 
про стягнення 3530,05 грн заборгованості

ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду Вінницької області від 17.08.2020 року у справі №902/375/20 позов акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ПРЕСТИЖ 2015" про стягнення 3530,05 грн. заборгованості задоволено частково. Стягнуто з об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ПРЕСТИЖ 2015" на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1500,00 грн - пені, 583,24грн. - 3% річних, 916,99 грн. - інфляційних втрат та 2102,00 грн. відшкодування витрат по оплаті судового збору. В решті позову відмовлено.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що на виконання умов договору постачання природного газу №3211/1718-ТЕ-1 від 21.09.2017 р. в період з 01.10.2017 р. по 31.03.2018 р. позивачем було поставлено відповідачу природний газ на загальну вартість 187786,11 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.
У п. 6.1. договору сторони узгодили, що оплата за природний газ здійснюється виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу. У свою чергу у п.8.1. договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках передбачених законодавством і цим договором.
З наявних в матеріалах справи банківських виписок вбачається, що відповідач здійснював несвоєчасну оплату за поставлений газ, а тому господарський суд Вінницької області приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вони відповідають умовам договору та ст. 625 ЦК України. Здійснивши перевірку правильності нарахування 3% річних та інфляційних втрат, суд визнав їх арифметично вірними. 
Щодо зменшення розміру пені з 2029,82 грн до 1500 грн. місцевий господарський суд зазначає, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. 
Таким чином господарський суд вважає, що наведене у своїй сукупності є винятковою обставиною, яка є підставою для застосування норм ст. 551 ЦК України. Приймаючи рішення про зменшення розміру пені суд взяв до уваги, зокрема, ступінь  виконання зобов`язання. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем вживались заходи направлені на його виконання, що слідує із періодичності та розміру проведених відповідачем платежів. З огляду на вищевикладене, з урахуванням приписів ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення штрафу. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення  в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 529,82 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.
Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що господарським судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також визнав встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи.
Скаржник вважає, що суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст.233 ГК України не з`ясувавши усіх обставин передбачених даною нормою. При вирішенні питання про зменшення пені суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок  винятковим, виходячи з інтересів сторін (а не лише з інтересів відповідача), причини неналежного виконання зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення. Втім з матеріалів справи та рішення суду не зрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки. 
Позивач звертає увагу суду на те, що місцевим господарським судом не було з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання, а отже не було оцінено розмір таких збитків, а також додає, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу.
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зазначає, що відповідач не надав суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, натомість суд не мотивуючи, а лише за своїм внутрішнім переконанням та посиланням на важкий матеріальний стан відповідача зменшив розмір нарахованих санкцій, що на його думку є грубим порушенням положень ст.233 ГК України. Також апелянт вважає, що відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, а суд у свою чергу не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні та інших інтересів сторін.
Відповідач, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ПРЕСТИЖ 2015", своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не скористалась.
Частиною 2 ст. 178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.
Враховуючи викладене, а також приписи абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Вінницької області від 17.08.2020 року у справі №902/375/20 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 21.09.2017 року між акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник за договором, позивач у справі) та об`єднанням співвласників багатовквартирного будинку "ПРЕСТИЖ 2015" (споживач за договором, відповідач у справі) укладено договір постачання природного газу №3211/1718-ТЕ-1 (далі - договір).
За умовами пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.
Пунктом 1.2 договору визначено, що природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 48 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях (тис.куб.метрів): жовтень 2017 року – 2,0; листопад 2017 року – 6,0; грудень 2017 року – 10,0; січень 2018 року – 10,0; лютий 2018 року – 10,0; березень 2018 року – 10,0.
В пункті 3.7 Договору сторони узгодили, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу. 
Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці (п. 3.10. Договору).
Порядок та умови проведення розрахунків за договором сторони погодили в розділі 6 Договору, зокрема, умовами пункту 6.1. договору встановлено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Згідно з п. 6.3 договору оплата за природний газ здійснюється таким чином, зокрема, споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством – у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року поширюється дія статті 191 Закону України "Про теплопостачання".
Розділом 8 договору передбачена відповідальність сторін за цим договором. Так, відповідно до п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.
У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (пункт 8.2 договору).
Пунктом 12.1 договору визначено, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 р. до 31 березня 2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
21.09.2017 р. між сторонами підписана додаткова угода №1 до договору постачання природного газу №3211/1718-ТЕ-1 згідно умов якої, сторони погодили, зокрема, викласти пункт 8.2 розділу 8 "Відповідальність сторін" договору в наступній редакції: "8.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. №256.". Дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 січня 2018 року.
Додатковою угодою №2 від 21.09.2017р. (а.с.24) вносились зміни до договору постачання природного газу, зокрема, щодо кількості та фізико-хімічних показників природного газу, а також строку дії договору.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору постачання природного газу №3211/1718-ТЕ-1 від 21.09.2017 р. та додаткових угод до нього, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 187786,11 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2017 р., від 31.12.2017 р., від 31.01.2018 р., від 28.02.2018 р., від 31.03.2018 р., від 30.04.2018 р. (а.с. 28-33).
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.
Згідно з частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
За змістом частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічний припис містить статті 526 ЦК України.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. 
Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. 
Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").
Як вбачається із поданої акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" бухгалтерської виписки операцій по ОСББ "ПРЕСТИЖ 2015" (а.с.35) оплата за природний газ здійснювалась відповідачем несвоєчасно. У зв`язку із чим у позивача наявні правові підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, пов`язаних із неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, здійснених з порушенням встановлених договором строків оплати, а також пред`явлення відповідного позову до суду.
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.
Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
На думку суду тлумачення цієї норми свідчить, що нею не передбачено вимог щодо одночасної обов`язкової наявності двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути  лише одна з них. 
Колегія суддів зауважує, що правовий аналіз положень ч.1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст.551 ЦК України свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Згідно мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання, не повинна перетворюватись на несправедливо покладений непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків  кредитором.
При цьому, слід зазначити, що в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, відповідно  вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19).
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині безпідставності зменшення місцевим господарським судом розміру пені, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку є юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. 
Частиною 1, 2, 7 статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" зокрема визначено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.
Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками.
Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо безпідставності зменшення розміру пені судом першої інстанції, оскільки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є неприбутковою організацією, а також з огляду на те, що плата за спожитий природний газ залежала від оплати населенням послуг з опалення та постачання гарячої води. Такий висновок можна зробити зважаючи на цілі для яких постачався газ споживачу (визначені сторонами у п.1.2. договору) та відомостей, що вказувались відповідачем у призначенні платежів під час здійснення оплати за договором.
Частиною 2 статті 233 ГК України визначено, що якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Таким чином відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.
У свою чергу колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не було надано до суду доказів понесених ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору. Водночас матеріали справи таких доказів не містять.
Апеляційний господарський суд вважає, що місцевий господарський суд під час вирішення питання про зменшення пені обґрунтовано враховував ступінь виконання зобов`язання, оскільки як вбачається із бухгалтерських виписок по ОСББ "ПРЕСТИЖ 2015" (а.с.34,35) заборгованість з оплати отриманого згідно договору №3211/1718-ТЕ-1 від 21.09.2017р. та додаткових угод до нього природного газу на суму 187786,11 грн. у відповідача перед позивачем відсутня (що не заперечувалось сторонами у справі) та була погашена задовго до подачі позову до суду, що у свою чергу свідчить про вжиття відповідачем заходів спрямованих на виконання основного зобов`язання перед позивачем.
Що стосується розміру на який було зменшено суму нарахованої позивачем пені, то апеляційний господарський суд зауважує, що він дорівнює 529,82 грн., що у свою чергу становить лише 26,1% від загальної суми пені.
Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.   
На підставі вищевикладеного, зважаючи на обставини справи, апеляційний господарський суд вважає, що даний випадок є винятковим та свідчить про те, що ухвалюючи рішення про зменшення пені, місцевий господарський суд обґрунтовано та правильно застосував до спірних правовідносин норми частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та частини першої статті 233 Господарського кодексу України. При цьому зменшуючи розмір пені з 2029,82 грн. до 1500 грн., господарським судом було дотримано баланс інтересів сторін, а тому, відсутні обґрунтовані підстави для стягнення пені  у повному розмірі.
Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Відповідно до ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.
За змістом ч.1 ст.14 ГПК України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
В силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -
                       
ПОСТАНОВИВ:
1. Рішення господарського суду Вінницької області від 17.08.2020 р. у справі №902/375/20 залишити без змін, апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, порядку та строк, передбачений ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "23" листопада 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Мельник О.В. 

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.  

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.