УХВАЛА

03 грудня 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/7201/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Пєскова В.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Катеринчук Л.Й.,

учасники справи:
позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Хофт",
відповідач - Державна установа "Центр інфраструктури та технологій Міністерства внутрішніх справ України",

розглянувши матеріали касаційної скарги Державної установи "Центр інфраструктури та технологій Міністерства внутрішніх справи України" за вх. №  8469/2020
на постанову Північним апеляційного господарського суду від 27.10.2020 
у складі колегії суддів: Владимиренко С.В. (головуючий), Ходаківської І.П., Демидової А.М. 
та на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2020
у складі судді Удалової О.Г.
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хофт"
до Державної установи "Центр інфраструктури та технологій Міністерства внутрішніх справ України" 
про стягнення 5 000 грн,

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Хофт" (далі - ТОВ "Хофт") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Державної установи "Центр інфраструктури та технологій Міністерства внутрішніх справ України" про стягнення 5 000 грн збитків та 2 102 грн судового збору.     
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час проведення торгів на закупівлю UA-2020-02-26-000966-с відповідачем неправомірно відхилено пропозицію ТОВ "ХОФТ", що підтверджується рішенням №  7165-р/пк-пз від 14.04.2020 постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, в результаті чого позивач поніс збитки у розмірі 5 000 грн, сплачені за подання скарги згідно платіжного доручення № 839 від 31.03.2020.
27.08.2020 рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/7201/20 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Державної установи "Центр інфраструктури та технологій Міністерства внутрішніх справи України" на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Хофт" збитки у розмірі 5  000 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн.
01.10.2020 постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державної установи "Центр інфраструктури та технологій Міністерства внутрішніх справ України" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2020 у справі № 910/7201/20 - без змін. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладено на Державну установу "Центр інфраструктури та технологій Міністерства внутрішніх справ України".  Матеріали справи № 910/7201/20 повернуто до Господарського суду міста Києва.
12.11.2020 (згідно з поштовою відміткою на конверті "Укрпошта Стандарт") Державною установою "Центр інфраструктури та технологій Міністерства внутрішніх справи України" подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Північним апеляційного господарського суду від 27.10.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2020 у справі №  910/7201/20.
Також у касаційній скарзі скаржником заявлено клопотання про надання скаржникові додаткового строку для пред`явлення суду оригіналу платіжного документу про сплату судового збору за касаційну скаргу на постанову Північним апеляційного господарського суду від 27.10.2020 та на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2020 у даній справі.
17.11.2020 зазначену касаційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючого - Пєскова В.Г., суддів: Білоуса В.В., Катеринчук Л.Й.
Дослідивши матеріали касаційної скарги, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.    
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Відповідно до частини сьомою статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Позов у зазначеній справі подано у 2020 році.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 встановлено у розмірі 2 102 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом спору у цій справі є стягнення 5 000 грн збитків, що значно менше, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2019, а тому у розумінні Господарського процесуального кодексу України справа № 910/7201/20 є малозначною. 
Обґрунтовуючи підстави відкриття касаційного провадження у малозначній справі, скаржник зазначає, що вказана справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики та має виняткове значення для відповідача, який подає касаційну скаргу, оскільки останній є Державною установою та при здійсненні закупівельних процедур керується Законом України "Про публічні закупівлі", а вказана справа є єдиною судовою справою в якій учасником є відповідач щодо відносин в сфері публічних закупівель.
Проте доводи, викладені у касаційній скарзі, щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими та не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі. Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника, що касаційна скарга стосується питання права, яке має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, з огляду на обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, а також різні встановлені обставини в цій справі та судових рішеннях, перерахованих скаржником у касаційній скарзі. Наведені скаржником доводи зводяться до заперечень обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій і до переоцінки доказів по справі, та фактично - до незгоди з ухваленими рішеннями судів попередніх інстанцій, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Верховний Суд зазначає, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині другій статті 293 Господарського процесуального кодексу України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.
При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної установи "Центр інфраструктури та технологій Міністерства внутрішніх справи України" за вх. №  8469/2020 на постанову Північним апеляційного господарського суду від 27.10.2020 та на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2020 у справі №  910/7201/20, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню. 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної установи "Центр інфраструктури та технологій Міністерства внутрішніх справи України" за вх. №  8469/2020, розгляд клопотання про надання скаржникові додаткового строку для пред`явлення суду оригіналу платіжного документу про сплату судового збору за касаційну скаргу на постанову Північним апеляційного господарського суду від 27.10.2020 та на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2020 у даній справі, колегією суддів не здійснюється.
Керуючись частиною 5 статті 12, статтею 234, пунктом 2 частини 3 статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду, - 
У Х В А Л И В:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №  910/7201/20 за касаційною скаргою Державної установи "Центр інфраструктури та технологій Міністерства внутрішніх справи України" за вх. №  8469/2020 на постанову Північним апеляційного господарського суду від 27.10.2020 та на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2020.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          В. Пєсков
Судді                                                                                                    В. Білоус
                                                                                                    Л. Катеринчук