ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2020 р.	Справа № 520/3017/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання - Олійник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області  на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Полях Н.А., м. Харків) від 16.06.2020 року (повний текст рішення складено 16.06.2020 р.) по справі №520/3017/2020 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби у Харківській області №1245 від 27.02.2020 року про проведення фактичної перевірки           фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову зазначив, що норма права не є підставою для проведення фактичної перевірки, натомість під поняттям "підстава для проведення фактичної перевірки" слід розуміти фактичні обставини, які в цій нормі закріплено. Водночас наказ № 1245 від 27.02.2020 року не містить посилання на безпосередню підставу для призначення та проведення фактичної перевірки, а саме в наказі не зазначено, яка ж інформація стала підставою для його видачі. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 року   адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної податкової служби у Харківській області №1245 від 27.02.2020 року про проведення фактичної перевірки          фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська 46, код ЄДРПОУ 43143704) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні).
Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на  порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що наказ Головного управління Державної податкової служби у Харківській області №1245 від 27.02.2020 року про проведення фактичної перевірки відповідає всім вимогам, що передбаченні пунктом 81.1 ст. 81 ПК України та містить всі визначенні такою статтею реквізити. Апелянт зазначає, що оскільки перевірка на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України пов`язана з фактом реалізації суб`єктом господарювання  алкогольних та тютюнових виробів, такий підпункт не потребує наявності у контролюючого органу додаткової інформації про порушення законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Так у магазинах, щодо яких Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області на підставі оскаржуваного наказу планувалось проведення контрольно-перевірочних  заходів, здійснюється реалізація алкогольних напоїв  та тютюнових виробів. Реалізація такої продукції надає можливість податковому органу провести фактичну перевірку з усіх питань, що становили її предмет відповідно до зазначеного наказу. Положення статей 75, 80, 81 ПУ України, не передбачають для здійснення фактичної перевірки з усіх питань, що охоплюються її предметом, для кожного отримувати інформацію про порушення у відповідній сфері по всім підпунктам пункту 80.2 статті 80 ПК України. 
Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.
Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст.            229            та ч. 2 ст.            313            Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що відповідно до наказу № 1245 від 27.02.2020 року "Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )" контролюючим органом було призначено проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 з 02.03.2020 року. Перевірку провести за період діяльності з 14.02.2020 року по дату завершення перевірки, метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (а.с. 14, 23).
На виконання приписів чинного законодавства контролюючим органом були складені направлення на перевірку № 1494 від 28.02.2020 р. та № 1493 від 28.02.2020 р. (а.с. 30 – 31).
Позивач не допустив відповідача до проведення перевірки про що останнім був складений акт №1278/20-40-05-10-09/ НОМЕР_1 "Про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки" (а.с. 15 – 17, 32 – 34).
В пояснення позивач серед причин недопуску вказав, що наказ № 1245 від 27.02.2020 року складений з порушенням приписів чинного законодавства (а.с. 18, 35).
Вважаючи оскаржуваний наказ № 1245 від 27.02.2020 року протиправним та таким, що порушує права позивача, останній звернувся за захистом своїх прав до Харківського окружного адміністративного суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив з того, що оскаржуваний наказ не відповідає  вимогам податкового законодавства, що свідчить про його протиправність.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Згідно з п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до п. 75.1.3 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
За приписами п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом.
В наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися (абз. 3 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України).
З матеріалів справи вбачається, що підставою для проведення перевірки позивача у спірному наказі наведена норма п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.
За змістом вказаної норми, фактична перевірка здійснюється у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Під час розгляду справи встановлено, що фактичною підставою для прийняття спірного наказу відповідачем обрано здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Так з оскаржуваного наказу вбачається, що у спірних правовідносинах контролюючий орган призначивши фактичну перевірку на підставі п.п.      80.2.5. п.      80.2. ст.      80 ПК України,  предметом цієї перевірки визначив увесь спектр питань згідно з п.п.      75.1.3. п.     75.1. ст.      75 ПК України, хоча п.п.     80.2.5. п.      80.2. ст.      80 ПК України      охоплює лише частину з них, що свідчить про факт явної та однозначної невідповідності між обраною суб`єктом владних повноважень юридичною підставою для прийняття наказу (п. 80.2.5     ст.     80 ПК України) та визначеним у тексті спірного наказу предметом перевірки. 
Колегія судів зауважує, що п. 80.2.5 ст. 80 Податкового кодексу України не має жодного відношення ані до оформлення трудових відносин з працівниками, ані до обігу готівки, ані до проведення касових операцій, ані до здійснення розрахункових операцій, позаяк призначення фактичних перевірок з цих питань передбачено іншими пунктами ст.80 цього Кодексу, на які контролюючий орган при виданні наказу не посилався.
Отже, лише: 1) наявність інформації про порушення вимог законодавства  в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків; 2) отримання вказаної інформації в установленому законодавством порядку; 3) або здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є підставою для проведення перевірки саме з цих питань.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.06.2019 по справі № 1440/2045/18, зазначено, що у разі якщо з аналізу спірного наказу неможливо встановити, що саме необхідно перевірити в межах фактичної перевірки та що слугувало для призначення такої перевірки такий наказ є прийнятим за відсутності правових підстав.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки в оскаржуваному наказі не зазначено підстав для призначення та проведення фактичної перевірки, а саме предметом цієї перевірки контролюючий орган визначив увесь спектр питань згідно з п.п.        75.1.3. п.       75.1. ст.        75 ПК України, хоча п.п.       80.2.5. п.        80.2. ст.        80 ПК України        охоплює лише частину з них, та не зазначено що саме слугувало для призначення такої перевірки, відповідач не довів суду наявність правових підстав для винесення оскаржуваного наказу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості прийнятого наказу, що є предметом оскарження позивачем.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові  особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.   
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, не містить належних та обґрунтованих доводів, які спростовують висновки суду.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 року по справі № 520/3017/2020  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  03.11.2020 року