СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2020 р.                                                 Справа № 905/2265/17 (905/197/20)  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя 
Крестьянінов О.О., суддя  Тарасова І.В. 
за участю секретаря судового засідання Діденко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" (вх.№2328 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 12.05.2020 у справі 905/2265/17 (905/197/20) (прийняте у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Макаровою Ю.В., повний текст складено та підписано  13.05.2020)
за позовом фізичної особи ОСОБА_1 , м.Маріуполь Донецької області,
до Публічного акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд", м.Маріуполь Донецької області,
про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2019 по 17.01.2020 у розмірі 54 300,00 грн,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" 54300,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2019 по 17.01.2020. 
Рішенням Господарського суду Донецької області від 12.05.2020 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2019 по 17.01.2020 у розмірі 54 300,00 грн без виключення сум відрахувань на податки та обов`язкових платежів. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2102,00 грн.
Ухвалено керуючому санацією включити присуджені на користь ОСОБА_1 грошові кошти до реєстру вимог кредиторів в порядку черговості, що передбачена законом.
Публічне акціонерне товариство "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 12.05.2020 у справі 905/2265/17 (905/197/20) скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Скарга обґрунтована тим, що відповідач надав суду довідку та витяг з банківської відомості платежів, з яких вбачається, що ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» не має заборгованості по заробітній платі перед позивачем та перерахувало ОСОБА_1 заборгованість у повному обсязі. Факт виплати заборгованості по заробітній платі унеможливлює нарахування позивачем будь-яких компенсаторних чинників та/або втрат у період після здійснення вказаної виплати.
24.11.2020 до суду в системі «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11497), в якому позивач проти апеляційної скарги заперечує, просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" на рішення Господарського суду Донецької області від 12.05.2020 у справі 905/2265/17 (905/197/20).
Також від позивача на електронну адресу суду 24.11.2020 (без електронного цифрового підпису) та 25.11.2020 надійшов аналогічний за змістом вище відзив на апеляційну скаргу (вх.№3875, 3900 відповідно).
Колегія суддів, розглянувши надані позивачем відзиви на апеляційну скаргу залишає їх без розгляду, з огляду на наступне.
Частиною 1 ст.263 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Ухвалою Східного апеляційного  господарського суду від 07.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" (вх.№2328 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 12.05.2020 у справі 905/2265/17 (905/197/20), встановлено позивачу строк до 23.10.2020 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту.
Однак, позивачем відзив на апеляційну скаргу подано лише 24.11.2020, при цьому останній не просить поновити пропущений строк подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги,  колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.02.2017 у справі №265/7873/16-ц стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати за період з вересня 2015 року по 26 грудня 2016 року в сумі 17162,63 грн, індексацію заробітної плати за грудень 2016 року в сумі 1528,00 грн, компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 3218,36 грн.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.03.2017 у справі №265/834/17 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 20750,69 грн, без утримання з цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів при її виплаті.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 07.02.2018 у справі №905/2265/17 про банкрутство ПАТ "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд", зокрема, стягнуто з ПАТ "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2017 по 13.11.2017 у розмірі 33711,25 грн, без виключення сум відрахувань на податки та обов`язкових платежів.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 07.05.2019 у справі №905/2265/17 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.11.2017 по 31.01.2019 у розмірі 69006,25 грн, без виключення сум відрахувань на податки та обов`язкових платежів.
Докази оскарження вищенаведених судових рішень матеріали справи не містять.
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилається на те, що заборгованість із заробітної плати оплачена лише частково, невиплаченою залишилася індексація заробітної плати за період з вересня 2015 року по 26 грудня 2016 року в сумі 17162,63 грн, індексація за грудень 2016 року в сумі 1528,00 грн та компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 3218,36 грн, які є додатковою заробітною платою, в зв`язку з чим просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України за період з 01.02.2019 по 17.01.2020 у розмірі 54300,00 грн.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (відповідно до преамбули цього Кодексу).
Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Так, відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Частиною першою статі 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата- це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати- виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Статтею 3 Закону України «Про оплату праці» унормовано, що мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.
Водночас згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, які надано чи має бути надано.
Конституцією України (частина третя статті 43) встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Позивач, обґрунтовуючи право на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, посилається на наявну заборгованість відповідача з невиплаченої йому додаткової заробітної плати, яка виникла на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.02.2017 у справі №265/7873/16-ц, яким було стягнуто з відповідача на його користь індексацію заробітної плати за період з вересня 2015 року по 26 грудня 2016 року в сумі 17162,63 грн, індексацію заробітної плати за грудень 2016 року в сумі 1528,00 грн, компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 3218,36 грн; рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.03.2017 у справі №265/834/17, яким було стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 20750,69 грн, та ухвал Господарського суду Донецької області від 07.02.2018 та від 07.05.2019 у справі №905/2265/17, якими було стягнуто на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2017 по 13.11.2017 у розмірі 33711,25 грн, та за період з 14.11.2017 по 31.01.2019 у розмірі 69006,25 грн. 
Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці». 
У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (пункт 2.1).
Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
Крім того, на підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).
Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. 
При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.
З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток  за час затримки розрахунку при звільненні та компенсація  не входять до структури заробітної плати.
Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16.
Статтею 34 Закону України "Про оплату праці" встановлена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Компенсація у праві - є формою фінансового відшкодування збитків за порушення прав. 
Тобто, це є збитки, а не основна заробітна плата, термін якої визначено статтею 1 Закону України "Про оплату праці", а структура заробітної плати встановлена статтею 2 Закону України "Про оплату праці". 
Вказані норми права не встановлюють належність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до структури заробітної плати.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітною платою є винагорода, яка виплачується працівникові за виконану ним роботу. Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, не відповідає цим ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану працівником роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №8/568.
Згідно з ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
На підставі викладеного колегія суддів зазначає, що середній заробіток  за час затримки розрахунку при звільненні та компенсація  за несвоєчасну виплату заробітної плати не входять до структури заробітної плати.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. 
Індексація заробітної плати у встановленому законодавством порядку передбачена також частиною п`ятою статті 95 КЗпП України. 
Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін (пункт 3 частини першої статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».
Відповідно до п.2.2. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5 фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять надбавки та доплати до тарифних ставок (окладів, посадових окладів) у розмірах, передбачених чинним законодавством, за, зокрема, інші надбавки та доплати, передбачені чинним законодавством, включаючи доплату до розміру мінімальної заробітної плати.
Гарантований мінімальний розмір зарплати не включає індексацію зарплати (державна мінімальна гарантія в оплаті труда).
Тобто, додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких належать виплати, що індексуються. Суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати. 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.02.2017 у справі №265/7873/16-ц та рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.03.2017 у справі №265/831/17 встановлено, що ОСОБА_1 знаходився в трудових правовідносинах з Публічним акціонерним товариством “Будівельно-монтажна фірма “Азовстальбуд”, працюючи на посаді начальника будівельної дільниці №2.
В ухвалі Господарського суду Донецької області від 07.02.2018 у справі №905/2265/17 зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 працював в ПАТ “Будівельно-монтажна фірма “Азовстальбуд” та 06.04.2017 був звільнений із займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується записом в трудовій книжці.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 07.02.2018 у справі №905/2265/17 про банкрутство ПАТ "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" встановлено, що: “середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 226,25 грн.”.
Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Апелянт, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на погашення існуючої заборгованості по заробітній платі перед позивачем. 
Так, відповідно до довідки №07/12 від 17.02.2020, підписаної керуючим санацією та головним бухгалтером, станом на 14.02.2020 заборгованість по заробітній платі у підприємства перед позивачем відсутня; ОСОБА_1 була погашена в повному обсязі заборгованість по заробітній платі у сумі 21382,61 грн, а саме: 230,00 грн – 01.07.2019; 230,00 грн – 30.07.2019;  20922,61 грн – 26.09.2019.
Крім того, на підтвердження зазначеного в матеріалах справи наявні: реєстр №12 від 29.07.2019 перерахування, зокрема позивачу згідно угоди №23895041 заборгованості по з/п за 2016р. у розмірі 230,00 грн; реєстр №9 від 01.07.2019 перерахування, зокрема позивачу згідно угоди №23895041 заборгованості по з/п за 2016-2017р.р. у розмірі 616,00 грн, реєстр №18 від 25.09.2019 перерахування, зокрема позивачу згідно угоди №23895041 заборгованості по з/п за 2016-2017р.р. у розмірі 20922,61 грн.
Як вже зазначалось, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.02.2017 у справі №265/7873/16-ц стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати за період з вересня 2015 року по 26 грудня 2016 року в сумі 17162,63 грн, індексацію заробітної плати за грудень 2016 року в сумі 1528,00 грн, компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 3218,36 грн. Всього 21908,99 грн. 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.03.2017 у справі №265/834/17 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 20750,69 грн. 
Таким чином, передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини усіх належних звільненому працівникові сум, у тому числі індексації заробітної плати за несвоєчасну виплату заробітної плати, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 було здійснено лише часткову оплату присуджених вказаними рішеннями суду коштів у розмірі 21768,61 грн, зокрема була виплачена заборгованості по заробітній платі, проте індексація заробітної плати, яка входить до складу фонду додаткової заробітної плати виплачена не була, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Обов`язок щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні чинним законодавством покладено на роботодавця, який перебуває у процедурах банкрутства.
Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні передбачено "Порядком обчислення середньої заробітної плати", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (надалі Порядок).
Відповідно до абз.3 п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні 2 календарні місця роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Згідно з абз.4 п.2 Порядку якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
В інших випадках, згідно із п.4 даного Порядку, коли нарахування проводиться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.
Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а випадку, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 07.02.2018 у справі №905/2265/17 встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 226,25 грн. 
Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_1 , кількість робочих днів за період з 01.02.2019 по 17.01.2020 становить 240 днів.
За таких обставин, як вірно встановлено місцевим господарським судом, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2019 по 17.01.2020, з урахуванням кількості робочих днів у зазначений період, становить 54300,00 грн, без виключення сум відрахувань на податки та обов`язкові платежі, в зв`язку з чим судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Харківської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 12.05.2020 у справі 905/2265/17 (905/197/20) без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

          ПОСТАНОВИЛА:
          
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 12.05.2020 у справі 905/2265/17 (905/197/20) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.12.2020. 

Головуючий суддя                                                                    Я.О. Білоусова

Суддя                                                                                           О.О. Крестьянінов  

Суддя                                                                                           І.В. Тарасова