Постанова                                              
Іменем України           
 
25 листопада 2020 року                                                 
м. Київ
 
справа № 759/8219/19
провадження № 61-14103св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,  Фаловської І. М.,
 
учасники справи: 
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
відповідач -  ОСОБА_4 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду міста Києва, у складі судді П`ятничук І. В., від 15 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., від 19 серпня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів спілкування з дитиною та відшкодування моральної шкоди.
Позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мотивована тим, що 11 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4. було зареєстровано шлюб, від вказаного шлюбу народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4. розірвано, а рішенням від 31 жовтня 2018 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини та дружини.
Як вказують позивачі, одразу після народження дитини відповідач почала чинити перешкоди позивачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у спілкуванні з онуком, а у подальшому вказані перешкоди відповідач почала чинити і  ОСОБА_1 , тому він вимушений був звернутись до служби в справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, розпорядженням якої було визначено способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак вказане розпорядження відповідач виконувати не бажає. 
Між ОСОБА_1 та ОСОБА_4. виникають постійні непорозуміння щодо участі ОСОБА_1 у вихованні сина, відповідачем постійно створюються штучні перешкоди, які позбавляли позивачів можливості брати належним чином участь у спілкуванні та вихованні дитини. 
Мирним шляхом врегулювати спір не виявилось за можливе, всі спроби позивачів призводили до конфліктів.
ОСОБА_1 також вважає, що протиправні дії ОСОБА_4. завдали йому моральної шкоди.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили суд зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити спосіб участі шляхом встановлення перебування дитини з батьком, бабусею та дідусем щотижня з 18.00 год. п`ятниці до 20.00 год. неділі за місцем проживання батька, без присутності матері, окрім перших п`яти побачень, які повинні відбуватись у присутності матері, у святкові дні у тому числі і на дні народження дитини щорічно мати побачення без присутності матері протягом чотирьох годин, а також стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 січня 2020 року частково задоволено позовні вимоги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Встановлено порядок участі батька ОСОБА_1 , діда ОСОБА_2 і баби ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_8 за наступним графіком:
1) Перші 10 (десять) зустрічей батька, баби та діда з дитиною провести за присутності матері кожної першої та третьої суботи місяця з 10 год.00 хв. до 14 год. 00 хв.
2) Наступні 5 (п`ять) зустрічей батька, баби та діда з дитиною провести за присутності матері кожної першої та третьої суботи місяця з 10 год.00 хв. до 20 год. 00 хв.
3) В подальшому визначити наступний графік зустрічей батька, баби та діда з дитиною (без присутності матері, але за попереднім погодженням з матір`ю та з урахуванням стану здоров`я дитини):
- кожної першої та третьої суботи місця з 10 год. 00 хв. ранку до 18 год. 00 хв. неділі.
Після досягнення дитиною шкільного віку:
- щорічно по сім днів поспіль у період шкільних зимових канікул (без присутності матері, але за попереднім погодженням з матір`ю та з урахуванням стану здоров`я дитини);
- щорічно 14 днів поспіль у період шкільних літніх канікул (без присутності матері, але за попереднім погодженням з матір`ю та з урахуванням стану здоров`я дитини).
У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачі виявляли та виявляють і на даний час бажання спілкуватись та зустрічатись з дитиною, брати участь не тільки в її утриманні, а й у вихованні, що, враховуючи заперечення відповідача, без рішення суду змоги зробити не мають. 
Встановлюючи графік участі позивачів у спілкуванні та вихованні дитини, суд виходив із того, що сторони протягом тривалого часу не змогли домовитись про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною її батька та баби і діда. 
Спілкування позивачів з дитиною не буде перешкоджати нормальному її розвитку, а буде сприяти повноцінному вихованню дитини, задоволенню життєво важливих  потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. 
Участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права.             Місцевим судом всебічно та повно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, досліджено у судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, надано їм правильну оцінку.
Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та онука ОСОБА_8 через чинення відповідачем перешкод у цьому, врахувавши інтереси дитини, вік дитини, наявність інших родичів по лінії матері (баби та прабаби), діда по лінії батька, місцевий суд обґрунтовано частково задовольнив позов та визначив порядок участі батька, баби та діда у спілкуванні та у вихованні сина/онука, визначив періодичність, порядок і тривалість такої участі та спілкування з врахуванням віку дитини.
Усунення перешкод у спілкуванні позивачів та визначення регламенту зустрічі з неповнолітнім ОСОБА_8 не суперечить інтересам дитини, виходячи з його віку, фізичного та морального розвитку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У вересні 2020 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити заявлені позивачами вимоги, встановивши наступний графік побачень з дитиною:
- перша та третя субота кожного місяця з 10.00 год. по 14.00 год. у присутності матері до досягнення дитиною п`ятирічного віку;
- друга та четверта неділя кожного місяця з 10.00 год. по 14.00 год. у присутності матері до досягнення дитиною п`ятирічного віку;
Зустрічі проводяться за попереднім погодженням з матір`ю та з урахуванням стану здоров`я дитини.
Після досягнення дитиною п`ятирічного віку графік спілкування уточнюється з урахуванням медичних рекомендацій, стану здоров`я дитини, відвідування дитиною дошкільного та шкільного навчального закладу, розвиваючих гуртків та секцій.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційним судом рішення у справі було ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема викладених у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 754/9026/16-ц (провадження               № 61-5215св19). 
Заявник зауважує, що вона не створювала позивачам перешкод у спілкуванні з дитиною. 
Визначення судом зустрічей з дитиною без її присутності кожної першої та третьої суботи місця з 10 год. ранку до 18 год. неділі є необґрунтованим та здійснено без урахування віку та психологічного стану дитини.
Також, заявник у касаційній скарзі посилається на те, що позивачі, при подані позову до суду, сплатили судовий збір не у повному обсязі.
Разом з цим, заявник зауважує, що апеляційний суд безпідставно не врахував наданий консультативний висновок ДУ «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології ім. академіка О. М. Лук`янової НАМН України», який не міг бути поданий до місцевого суду, оскільки виданий лише 13 лютого 2020 року. У вказаному висновку вказано про те, що у дитини виявлені ознаки розладів аутичного спектру, у зв`язку з цим рекомендовано перебування хлопчика до 5 років у звичному для нього середовищі під наглядом матері та бабусі до яких він має емоційну прив`язаність.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
28 вересня 2020 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою. 
12 листопада 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та відмовлено представнику  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_9 у прийнятті відзиву на касаційну скаргу у зв`язку з відсутністю повноважень у адвоката на представництво у Верховному Суді.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , його батьками зазначено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 11).
Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища, імені, по батькові 16 січня 2002 року ОСОБА_1 змінив прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 11 зворот).
11 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4. будо зареєстровано шлюб (а.с. 12 зворот).
Від вказаного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_8 (а.с. 12).
Відповідно до рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4. розірвано (а.с. 14).
31 жовтня 2018 року рішенням Святошинського районного суду міста Києва з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини та дружини (а.с. 13).
Розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 777 від 27 грудня 2018 року було визначено порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_8 - 1 та 3 суботи кожного місяця з 10 год. 00 хв. до              13 год. 00 хв. у присутності матері громадянки ОСОБА_4. , 2 та 4 неділі кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. у присутності матері громадянки ОСОБА_4. (а.с. 18).
Згідно із актами, складеними ОСОБА_1 у присутності свідків у дні, визначені у розпорядженні, відповідач двері квартири не відчинила, дитину для зустрічей з батьком не надала (а.с. 18 зворот, 19).
Згідно акту обстеження умов проживання від 07 листопада 2018 року у квартирі АДРЕСА_1 за місцем проживання батька створені всі належні умови для перебування дитини (а.с. 21-22).
Згідно наданої суду ТОВ «Сторінки України» характеристики на ОСОБА_1 від 12 жовтня 2018 року за час роботи у товаристві останній характеризується позитивно (а.с. 23).
Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 та відповідно до договору оренди 01 січня 2018 року орендована ОСОБА_1 (а.с. 24-28).
Відповідно до довідки Національної поліції України від 07 травня 2019 року 02 лютого 2019 року, 10 березня 2019 року, 20 квітня 2019 року мали місце виклики від ОСОБА_1 щодо того, що колишня дружина не надає йому можливості бачитись з дитиною (а.с. 57).
Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища від 19 січня 2019 року, ОСОБА_4. змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с. 75).
Відповідно до висновку Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 107-40/7610 від 27 вересня 2019 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити графік зустрічей батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_8 наступним чином: перших п`ять четвергів місяця з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. у присутності матері, а у подальшому 1 та 3 суботи кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. без присутності матері, 2 та 4 неділі кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. без присутності матері (а.с. 100-101).
Згідно характеристики ЖБК «Обчислювач 8» від 28 жовтня 2019 року № 185 ОСОБА_4 характеризується виключно позитивно (а.с. 121).
ОСОБА_4 в обґрунтування заперечень щодо заявлених вимог надано психологічний висновок від 30 жовтня 2019 року психолога КПНД № 4, відповідно до якого рекомендовано зустрічі з дитиною проводити у присутності матері (а.с. 122).
Вирішити спір щодо участі позивачів у вихованні та спілкуванні із дитиною шляхом укладення мирової угоди сторони не змогли.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання 
з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони 
у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право 
на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо 
від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися 
з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування 
не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, 
у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється 
від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні 
чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування 
з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо 
це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право 
на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Місцевий суд, врахувавши надані позивачами докази на підтвердження того, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні із дитиною, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення пред`явлених позовних вимог.
Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови:               по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Колегія суддів вважає, що визначений місцевим судом порядок та спосіб участі позивачів у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, її віковим потребам, та за сумлінного ставлення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення його участі у процесі виховання сина.
Не знайшли свого підтвердження доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 754/9026/16-ц (провадження № 61-5215св19), оскільки у справі, яка є предметом перегляду суди не установили наявність того, що «дитина повноцінно не сприймає позивача як батька». 
Відповідно до статей 12,  81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Обов`язок доказування покладається на сторін. 
Предмет доказування - це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті.
Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Неврахування апеляційним судом консультативного висновку ДУ «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології ім. академіка О.М. Лук`янової НАМН України» від 21 січня 2020 року, який не міг бути поданий до місцевого суду, оскільки виданий лише 13 лютого 2020 року, про що зазначено у касаційній скарзі, є правильним, оскільки даний доказ до суду першої інстанції не подавався та не був предметом розгляду, а заявником не доведено чому такий висновок не міг бути зроблений раніше та поданий до місцевого суду. 
Також, заявник у касаційній скарзі посилається на те, що позивачі, при подані позову до суду, сплатили судовий збір не у повному обсязі.
Колегія суддів відхиляє вказані доводи, з огляду на наступне.
Суд повинен вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами, у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.
Від правильного вирішення питання про розмір судового збору залежить, у тому числі, можливість особи реалізувати право на доступ до правосуддя.
За положеннями частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції, чинній на момент подання позовної заяви, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на        2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1 921,00 грн.
За положеннями підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції, чинній на момент подання позовної заяви, за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (768,40 грн).
Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на момент подання позовної заяви, у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру. Судовий збір справляється з урахуванням загальної суми позову також у разі: подання позову одним позивачем до кількох відповідачів; об`єднання суддею в одне провадження кількох однорідних позовних вимог.
Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави зробити висновок, що законом не заборонено сплату повного розміру судового збору одним із позивачів. Головним у цьому випадку є те, аби судовий збір було сплачено й зараховано до бюджету у розмірі, передбаченому законом.
Отже, сума судового збору може бути сплачена одним позивачем у повному розмірі або кожним з позивачів окремо.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення -       без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 січня 2020 року  та постанову Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. С. Висоцька	
 	 	
Судді	А. І. Грушицький	
 	 	
 	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	Є. В. Петров	
 	 	
 	І. М. Фаловська