ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
08 жовтня 2020 року                                                                м.Суми
                                                               Справа №591/6009/19 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/2083/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Хвостика С. Г. 
сторони: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Терещенка Вадима Володимировича 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Сидоренко А.П., у приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст рішення виготовлено 12 серпня 2020 року,
В С Т А Н О В И В :
26 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 жовтня 2014 року уклала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Хоча відповідач проживає спільно з нею та донькою, але участі в утриманні доньки практично не приймає, надає мінімальні кошти на харчування, одяг, розвиток, розваги. Відповідач витрачає на свої власні потреби заробітну плату, яку отримує за своїм основним місцем роботи. Зазначає, що відповідач має постійний стабільний дохід у вигляді заробітної плати, має задовільний стан здоров`я, не має на утриманні інших дітей або непрацездатних осіб, має у власності квартиру.
Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку, починаючи з 26 вересня 2019 року до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь дружини ОСОБА_1 на її утримання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягувати з 26 вересня 2019 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку.
Рішенням Зарічного районного суду м. суми від 07 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 26 вересня 2019 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи стягнення з 26 вересня 2019 року.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 840 грн 80 коп.
В апеляційній скарзі представник відповідача – адвокат Терещенко В.В., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 серпня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
У доводах вказує, що позивачка протягом всього подружнього життя займалась власним (модельним) бізнесом та отримувала більший дохід, ніж відповідач. Останнім прикладом доходу позивачки є придбання за власні кошти легкового автомобілю Toyota Camry.
Посилається на те, що судом встановлено, але не було враховано, що сторони на момент вирішення справи, проживали та продовжують проживати однією сім`єю, ведуть спільний побут та спільно утримують свою дитину, яка проживає разом з обома своїми батьками.
Крім того, звертає увагу на те, що при розгляді справи позивачка виклала свої вимоги щодо суті спору лише у позовній заяві, жодного доказу на підтвердження своїх доводів не надала.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що сторони з 17 жовтня 2014 року перебувають у шлюбі (а.с. 10), від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11). 
На виконання ухвали суду від 09 жовтня 2019 року ПрАТ «Київстар» надало довідку про заробітну плату за останні шість місяців ОСОБА_2 (а. с. 23-24).
У своїх письмових поясненнях суду відповідач зазначає, що прикладає максимум зусиль для нормального розвитку дитини, дружині на свята завжди дарує подарунки (а.с. 93-94). В обґрунтування своєї позиції відповідач надав суду копії платіжних документів (а.с. 96-106) та копії фото-знімків (а. с. 118-124), які на його думку підтверджують факт того, що він приділяє багато часу родині та витрачає грошові кошти на їх утримання.
Крім того, у судових засіданнях 20.01.2020, 04.08.2020 були допитані свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 які повідомили про участь батька в утриманні та вихованні доньки (а.с. 44-45, а.с. 111-112, 126-127).
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є особою працездатного віку, працює фахівцем з підтримки корпоративного бізнесу ПрАТ «Київстар», має задовільний стан здоров`я, відсутні інші особи на його утриманні, а тому він має об`єктивні можливості виплачувати аліменти і здатний надавати матеріальну допомогу як на утримання неповнолітньої дочки, так і на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Будь-яких доказів, які б спростували ці обставини, відповідач не надав.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч. 2,3 ст. 51 Конституції України від 26.08.1996 року № 254к/96-ВР батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі – Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III (далі – СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III (далі – СК України) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).
Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК  України.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами відсутня домовленість з приводу участі відповідача в матеріальному забезпеченні дитини шляхом придбання речей і продуктів харчування, та не врегульовано розмір та періодичність витрат відповідача на утримання дочки. 
Надані відповідачем докази його витрат на придбання продуктів харчування та інших витрат, не є підставою для відмови у стягненні аліментів за наявності між сторонами відповідного спору. Зокрема, такі докази не доводять того, що цих коштів достатньо для повного забезпечення потреб дружини та дитини.
Надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 27 травня 2020 року, справа № 712/4702/19.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що сторони на момент вирішення справи проживали та продовжують проживати однією сім`єю та шлюб не розірвано, так як між сторонами наявний спір щодо утримання дитини та дружини, який підлягає вирішенню судом. Крім того в позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що останнім часом відносини між нею та відповідачем погіршилися і вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. 
Доводи, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі, щодо наявності достатнього доходу позивачки колегія суддів також відхиляє, оскільки позивачка має право на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 2, ч. 4 ст. 84 СК України). Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач за рівнем свого доходу має можливість надавати матеріальну допомогу дружині. 
Суд першої інстанції, при визначенні розміру аліментів на утримання дитини та дружини, правильно врахував, що відповідач працює та отримує стабільний щомісячний дохід, він має задовільний стан здоров`я та у нього відсутні на утриманні інші непрацездатні особи. 
Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини та часткового задоволення щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд – 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Терещенка Вадима Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 серпня 2020 рокув даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :                                                         Т.А. Левченко 

Судді:                                                                          О.І.Собина 

                                                                               С.Г.Хвостик