КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 754/4731/20                                                            Постанова винесена суддею Зотько Т.А.
Провадження 33/824/3024/2020 
Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
18 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року
 
в с т а н о в и в:
 
Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (20 400 грн.), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. 
Крім того, стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 20 коп.
 
Як встановив суддя місцевого суду в постанові, 30 березня 2020 року о 23 год 20 хв по вул. Милославській біля буд. 24-Б в м. Києві водій ОСОБА_1 повторно протягом року керував автомобілем «Фольксваген пассат», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичними сп`яніння (зіниці очей звужені, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Деснянського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року скасувати, а провадження в справі закрити.
За позицією ОСОБА_1 судове рішення є незаконним та необґрунтованим,  оскільки при розгляді справи не було забезпечено змагальності, а навпаки судом прийнято до уваги обставини, які нічим не підтверджені. Проігноровані судом були його пояснення про безпідставну зупинку працівниками поліції транспортного засобу під його керуванням, про те, що місце складання протоколу не відповідає дійсному місцю зупинки автомобіля, а також про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, однак працівники поліції не зафіксували його згоду пройти такий огляд та безпідставно склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення. 
Крім того, апелянт посилається на неповноту судового розгляду, яку пов`язує з тим, що судом було задоволено його клопотання про виклик свідків, проте свідки не викликалися та в судовому засіданні не допитувалися. 
 
ОСОБА_1 та захисник Мясников І.В., будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, клопотання про відкладення розгляду справи не подали, а тому їх неявка, з огляду на положення ч. ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду.
 
Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 
284 КУпАП. 
            Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, а диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП визначена адміністративна відповідальність також і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
            Згідно з положеннями частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. 
            У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
            Разом із цим, згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
            Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за  ч. 1                                 ст. 130 КУпАП. Водночас, за змістом п. 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
За повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
 
Апеляційним переглядом встановлено, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1  дотримав положення процесуального закону і правильно застосував норми матеріального права.            
 
Виходячи зі змісту судового рішення, суддя місцевого суду вислухав пояснення ОСОБА_1 та захисника, дослідив матеріали справи і відеозапис та, проаналізувавши усі досліджені докази в постанові, повно та всебічно з`ясував фактичні обставини правопорушення.  
Висновок судді про наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, не дивлячись на його позицію в суді та заперечення вини у вчиненні правопорушення, є достатньо вмотивованим та всім доводам сторони захисту в судовому рішенні надана правильна оцінка. Винуватість ОСОБА_1  у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України доводиться: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 536584 від 30 березня 2020 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Зокрема, в протоколі вказані відомості щодо часу та місця керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зазначені виявлені у нього поліцейським ознаки наркотичного сп`яніння та дії водія щодо ухилення від огляду.
Протокол підписали свідки правопорушення та ОСОБА_1 , якому були роз`яснені процесуальні права, але по суті правопорушення в протоколі він пояснення не виклав (а.с. 2);
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за змістом яких в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі для визначення стану наркотичного сп`яніння (а.с. 3);
- розпискою ОСОБА_1 щодо залишення транспортного засобу на зберігання та зобов`язання не керувати автомобілем протягом доби (а.с. 4);
- постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року, відповідно до якої за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення (а.с. 7-8);
- відеозаписом, яким зафіксовано в присутності свідків відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі (а.с. 9).
Такі докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, вони отримані згідно з визначеною законом та підзаконними актами процесуальною процедурою та об`єктивно узгоджуються між собою.
 
Доводи ОСОБА_1 про те, що працівники поліції безпідставно його зупинили, а також про те, що він не відмовлявся від огляду на стан сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються відеозаписом, з якого вбачається, що працівник поліції повідомив причину зупинку транспортного засобу - водій непристебнутий паском безпеки, що не заперечував ОСОБА_1 . Після виявлення ознак наркотичного сп`яніння поліцейський в присутності двох свідків роз`яснив ОСОБА_1 порядок та процедуру проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, повідомив про необхідність проведення такого огляду саме в закладі охорони здоров`я, запропонував проїхати до медичного закладу і роз`яснив наслідки відмови від огляду, але ОСОБА_1   пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, що і було зафіксовано в протоколі про адміністративне правопорушення.
 
Посилання ОСОБА_1 на те, що вказане в протоколі місце вчинення адміністративного правопорушення не відповідає дійсному, нічим не підтверджене. З протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений на місці його складання та ніяких зауважень з приводу викладених у ньому фактичних обставин правопорушення не зазначив.
 
Що стосується доводів про неповноту судового розгляду у зв`язку з тим, що  в суді не були допитані свідки, то з матеріалів справи вбачається, що судом здійснювалися заходи для виклику свідків у судове засідання шляхом направлення судової повістки, але свідки не прибули. З урахуванням визначеної законом процедури розгляду справ про адміністративні правопорушення, в інший спосіб, ніж шляхом направлення повідомлення про виклик, суд позбавлений можливості забезпечити прибуття свідків у судове засідання. В той же час письмові докази у справі та відеозапис містять достатньо відомостей для оцінки правомірності дій поліцейських та оцінки дій водія ОСОБА_1 , який не виконав  вимог п. 2.5 ПДР України. 
       
Враховуючи наведене, вважаю, що висновки судді місцевого суду в постанові від 26 червня 2020 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах, отже судове рішення постановлено з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП та відсутні законні підстави для його скасування із закриттям провадження в справі, як про це просить ОСОБА_1 .  
 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог                ст. 33, ч. 2 ст. 130 КУпАП, виходячи із санкції зазначеної правової норми та в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
 
            За вказаних обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян                   (20 400 грн), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки - без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду                                            О.П. Павленко