Справа № 464/2733/20                                Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю. 
Провадження № 33/811/1047/20                 Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі судді Партики І. В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 10 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, 

встановив:

постановою Сихівського районного суду м. Львова від 10 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.
Згідно з оскарженою постановою, ОСОБА_1 , будучи притягнутим до адміністративної відповідальності протягом року (постановою Сихівського районного суду м. Львова від 24.12.2019), повторно, 20 травня 2020 о 22.53 год. на перехресті вул. Стрийська-вул. В.Великого у м. Львові, здійснював керування автомобілем марки "ГАЗ 31105" д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 «а» ПДР України.. 
На зазначену постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржену постанову та звільнити його від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації, або трудового колективу. 
По суті апеляційних вимог зазначає, що постанова винесена з порушенням норм процесуального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване та суворе застосування стягнення як вид покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною, не обґрунтованою та підлягає скасуванню. Зазначає, що до нього слід застосувати засоби громадського впливу. 
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань і заяв від останнього на адресу апеляційного суду не поступало. Окрім того, ЄСПЛ у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вжити заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, чого в даному випадку ОСОБА_1 не зробив зі свого боку. Відтак, вважаю за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 . 
Заслухавши доповідь головуючого, дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, вважаю, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема за повторне, протягом року, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.        
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, детально дослідивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого і вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. 
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові судді обставин, підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема: даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 174573 від 21.05.2020; висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21.05.2020, згідно якого ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп"яніння; довідці з інформаційно-аналітичних баз «НАІС ДДАІ» МВС України; в письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також визнавальних поясненнях самого правопорушника, даними у судовому засіданні. Дані докази є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою.
Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина громадянина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП доведена повністю. 
Жодних порушень прав ОСОБА_1 , у тому числі і права на захист та справедливий суд, ні під час складання і оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, ні під час розгляду адміністративної справи судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про незаконність, необґрунтованість постанови суду першої інстанції та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи – апеляційним судом не беруться до уваги, оскільки такі не знайшли свого підтвердження. 
Покликання апелянта на можливість застосування до нього положень ст. 21 КУпАП судом не приймається до уваги, з огляду на законність та правильність висновків суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Накладене адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.33 КУпАП та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень. 
За таких умов постанову судді першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП
постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову  Сихівського районного суду м. Львова від 10 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП – без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя Партика І. В.