УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 369/8460/19
провадження № 61-11560 ск 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І.,                  Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на постанову Київського апеляційного суду від 14 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом та просив скасувати наказ ДП «Укравтогаз» від 18 червня 2019 року № 641, поновити його на роботі на посаді начальника відділу економічної безпеки - заступника начальника управління економічної та інформаційної безпеки; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18 червня 2019 року до дня поновлення на роботі, та 20 635,16 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що з червня 2010 року працює в ДП «Укравтогаз» та з березня 2016 року обіймав посаду начальника відділу економічної безпеки - заступника начальника управління економічної та інформаційної безпеки.                         15 квітня 2019 року його повідомили про скорочення його посади та можливе звільнення через два місяці, при цьому йому було запропоновано не всі вакантні посади на підприємстві, а ті, які були значно нижчі за кваліфікацією, посадовим окладом та які потребували зміни постійного місця проживання. 
 
07 травня 2019 року відповідач запропонував ОСОБА_1 вакантну посаду начальника відділу охоронних заходів, на що останній погодився та подав відповідну заяву. Проте, 18 червня 2019 року йому було надано для ознайомлення 50 вакантних посад та в цей же день звільнено з посади начальника відділу економічної безпеки - заступника начальника управління, економічної та інформаційної безпеки у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
 
Зазначає, що таке звільнення суперечить чинному законодавству України, оскільки йому не запропонували всі вакантні посади на підприємстві та не взяли до уваги, що він на підставі статті 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» № 203/98-ВР від 24 березня 2008 року» має переважне право на залишення на роботі як пенсіонер МВС та ветеран органів внутрішніх справ. Крім цього, він має дві вищі юридичні освіти - інженерну та юридичну, був нагороджений грамотою за сумлінну працю на ДП «Укравтогаз».     
 
Указує, що  фактично ліквідації підприємства та скорочення штату не відбулося, відбулася реорганізація та у новій організаційній структурі збільшилася кількість штатних посад, а саме замість одного управління з 7 посад утворено три відділи за напрямками безпеки у складі 9 штатних одиниць та управління інформаційних технологій у складі 8 штатних одиниць.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від                                28 січня 2020 року в складі судді Дубас Т. В. у задоволенні позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, як наслідок відбулося скорочення штату працівників, і останнім було дотримано порядок звільнення позивача у зв`язку з таким скороченням та по суті відмовою позивача від переведення на іншу роботу згідно п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки його було попереджено за два місяці про можливе звільнення з роботи і запропоновано всі посади, які відповідають його досвіду та кваліфікації. Належних доказів протилежного суду не надано. Крім цього, суд не прийняв до уваги твердження ОСОБА_1 про переважне право на залишення на роботі, оскільки відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці та лише серед працівників, що обіймають одинакові посади, а не серед усіх працівників роботодавця. Оскільки посада позивача начальника відділу - заступника начальника управління відділу економічної безпеки управління економічної та інформаційної безпеки була скорочена, то у відповідача не було підстав встановлювати переважність права позивача на залишення на роботі серед інших працівників.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 14 липня 2020 року в складі колегії суддів Іванченка М. М., Білич І. М., Коцюрби О. П. рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ директора ДП «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» № 641-к від 15 червня 2019 року «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 та поновлено ОСОБА_1 на роботі в ДП «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на посаді начальника відділу - заступника начальника управління відділу економічної та інформаційної безпеки. Стягнуто з ДП  «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 270 867,6 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу без урахування обов`язкових платежів, а також 2000 грн моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_1 не було запропоновано всі наявні посади на підприємстві, зокрема посаду заступника начальника відділу, яка згідно штатного розпису введена в дію 01 травня 2019 року, та посади провідного інженера відділу інформаційної та кадрової безпеки. Крім цього, позивача не було повідомлено про відмову в переведенні на посаду начальника відділу охоронних заходів ДП «Укравтогаз», що унеможливило подачу позивачем нової заяви про переведення на будь-яку іншу запропоновану посаду. Докази на підтвердження відмови позивача від подальшої роботи на підприємстві відсутні. 
 
04 серпня 2020 року ДП «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
У касаційній скарзі ДП «Укравтогаз» посилається на передбачену пунктом першим частини другої статті 389 ЦПК України підставу касаційного оскарження, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному   судовому  рішенні    застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від                                18 вересня 2018 року в справі № 800/538/17 та постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі № 6-40цс15. 
 
Касаційна скарга обґрунтована також тим, що позивачу за два місяці до звільнення тричі надавалися для ознайомлення переліки всіх вакантних посад на підприємстві, тобто відповідачем було дотримано норми КЗпП України, що апеляційним судом враховано не було. Посади провідний інженер відділу інформації та кадрової безпеки були подані як вакантні у момент погодження обраної позивачем посади начальника відділу охоронних заходів, а тому останньому не були запропоновані. При цьому, досвід роботи та кваліфікація ОСОБА_1 не відповідала вакантній посаді - провідного інженера відділу, оскільки позивач не має освіти у сфері програмування.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
 
Суди встановили, що на 02 червня 2010 року на підставі наказу                                    ДП «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» № 30К ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду провідного інженера відділу економічної безпеки.
 
У подальшому позивача неодноразово було переведено на різні посади та наказом від 4 березня 2016 року № 43К ОСОБА_1 переведено на посаду начальника відділу - заступника начальника управління відділу економічної безпеки Управління економічної та інформаційної безпеки.
 
Наказом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 23 січня                    2019 року № 24 «Про затвердження організаційної структури ДП «Укравтогаз» затверджено та введено в дію з 01 лютого 2019 року нову організаційну структуру ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України», зобов`язано директора ДП «Укравтогаз» Ватажичина О. В. здійснити заходи щодо ліквідації відокремлених підрозділів підприємства, приведення штатного розпису підприємства у відповідність із затвердженою організаційною структурою підприємства, дотримання вимог трудового законодавства України під час комплектування працівниками нововведених посад підприємства та вивільнення працівників, посади яких будуть скорочені.
 
Наказом ДП «Укравтогаз» «Щодо організаційної структури ДП «Укравтогаз» від 31 січня 2019 року № 29 введено в дію з 1 лютого 2019 року нову організаційну структуру ДП «Укравтогаз», затверджено штатний розпис ДП «Укравтогаз» Націнальної акціонерної компанії «Нафтогаз України» у відповідності із затвердженою організаційною структурою та зобов`язано начальника відділу кадрів Сидоренко О. В. провести перестановку працівників та переведення на вакантні посади у новостворені підрозділи, за їх згодою, з дотриманням чинного законодавства України. Прийнято відповідачем рішення про припинення діяльність структурних підрозділів ДП «Укравтогаз», зобов`язано управління по роботі з персоналом спільно з Об`єднаною профспілковою організацією підприємства забезпечити вимоги трудового законодавства і прав працівників виробничих регіональних управлінь «Київавтогаз», «Львівавтогаз», «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» в процесі ліквідації РВУ та скорочення посад.
 
15 квітня 2019 року відповідач повідомив позивача про те, що посада начальника відділу економічної безпеки - заступника начальника управління економічної та інформаційної безпеки ДП «Укравтогаз» виведена зі штатного розпису, у зв`язку з чим через два місяці його може бути звільнено на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України із займаної посади. Запропоновано позивачу переведення на вакантні посади ДП «Укравтогаз» з урахуванням його кваліфікації та спеціальності, а саме: наповнювач балонів 4 розряду, начальник АГНКС, машиніст компресорних установок 5 розряду, машиніст компресорних установок 4 розряду, майстер, водій автотранспортних засобів, робітник з комплексного обслуговування будинків, медична сестра.
 
07 травня 2019 року позивачу додатково запропоновано посади начальника відділу охоронних заходів та провідного інженера відділу фінансової безпеки та розслідувань.
 
13 травня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його на посаду начальника відділу охоронних заходів ДП «Укравтогаз».
29 травня 2019 року ДП «Укравтогаз» отримало лист АТ «НАК «Нафтогаз України» №1711/01-06.2-19 від 22 травня 2019 року про не погодження кандидатури ОСОБА_1 на посаду начальника відділу охоронних заходів, про що позивача не повідомили.
 
Згідно штатного розпису, який введений в дію з 01 травня 2019 року, у відділі охоронних заходів ДП «Укравтогаз» з`явилась нова посада заступника начальника відділу, яка позивачу не була запропонована.
 
18 червня 2019 року ОСОБА_1 повідомлено про 50 наявних вакансій ДП «Укравтогаз» та що у разі згоди на переведення на вакантну посаду згідно Переліку, позивачу необхідно письмо проінформувати адміністрацію підприємства, надати на ім`я директора ДП «Укравтогаз» заяву на переведення на обрану посаду, підтвердження, що дана посада відповідає професії                                 (спеціалізації) позивача.
 
18 червня 2019 року позивача було звільнено з посади начальника відділу - заступника начальника управління відділу економічної та інформаційної безпеки у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України та вручено наказ  ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» №661к «Про звільнення з роботи». Наказ містить вказівку позивача про те, що його заява від 13 травня 2019 року не розглянута відповідачем.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
 
Аналіз даної норми дає підстави дійти висновку про те, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.
 
Звільнення з підстав, зазначених у вказаній нормі, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).
Частиною третьою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
 
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
 
Частиною другою статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
 
Аналогічний висновок щодо застосування указаних норм права викладено в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2018 року в справі № 487/6407/16-ц, від 30 квітня 2020 року в справі № 758/964/18, від 06 травня 2020 року в справі № 487/2191/17, від 21 травня 2020 року в справі № 316/969/16-ц.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Апеляційний суд установивши, що ОСОБА_1 не було запропоновано всі вакантні посади на підприємстві, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення відбулося з порушенням встановленої законом процедури.
Посилання ДП «Укравтогаз» на висновки, зроблені в постановах Верховного Суду від 18 вересня 2018 року в справі № 800/538/17 та Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі № 6-40цс15, є необґрунтованими. У цих постановах зроблено висновок про те, що відповідно до частини першої статті 40, частини третьої статті 49-2 ЦПК України роботодавець одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний  запропонувати всі вакантні посади, та є таким, що виконав обов`язок по працевлаштуванню працівника, якщо працівникові було запропоновано всі інші вакантні посади, які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду та існували на день звільнення. Підстави вважати, що апеляційний суд переглянув судове рішення без урахування таких висновків, зважаючи на встановлені у цій справі обставини про те, що позивачу не було запропоновано всі вакантні посади, відсутні. 
 
Інші доводи та обставини, на які посилається ДП «Укравтогаз» у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки їм було надану відповідну правову оцінку, з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваної постанови апеляційного суду свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на постанову Київського апеляційного суду від 14 липня 2020 року відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                                 Н. О. Антоненко
 
                                                                                                             В. І. Журавель
 
                                                                                                                       М. М. Русинчук