ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9433/20 Справа № 201/13103/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                       суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми боргу
за апеляційною скаргою  ОСОБА_5 
на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2020 року про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми боргу – задоволено.
До набрання законної сили рішенням у цивільній справі №201/13103/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми боргу, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину майна ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яке складається з:
-земельної ділянки, кадастровий номер 7410100000:02:046:5298, площею 0,1 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
-незавершене будівництво, об`єкт нерухомості, відсоток зносу (%) 95, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 43-45).

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2020 року, а тому просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити позивачу в задоволенні заяви про арешт майна ОСОБА_5 (а.с. 47-49).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду слід скасувати та у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, виходячи з наступних підстав.

Вживаючи заходи забезпечення позову та накладаючи арешт на майно, суддя 1 інстанції посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. 
       Однак, колегія суддів не може погоджується із такими висновками судді першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми боргу.
Згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2020 року до участі у розгляді вказаної цивільної справи залучено у якості третьої, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 (а.с. 42).
З виділених матеріалів також вбачається, що власником майна на яка накладений арешт є третя особа ОСОБА_5 . 

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 " Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову”, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
       Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 “Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову”, ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судовового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд повинен був перевірити: наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумність, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.
       
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.
       Проте, як видно з виділених матеріалів справи, заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить третій особі ОСОБА_5 не містить жодних обґрунтувань щодо реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. 
Більш того, майно на яке накладено арешт не належить відповідачам на праві власності і не є предметом позову, а відтак заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту не є співмірними із заявленими позовними вимогами і не ґрунтуються на вимогах закону.

       Крім того, відповідно до п.5.6.1Інструкції про проведення виконавчих дій арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби – обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.
Однак про застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт – позивачем належним чином не вмотивовано, а тому може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності. 
       
Враховуючи викладене, а також те, що суддею було порушено норми процесуального права при вирішенні питання щодо забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала підлягає скасуванню, з ухваленням постанови про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 367,368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_5   – задовольнити.

Ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2020 року про забезпечення позову– скасувати. 

У задоволенні заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину майна ОСОБА_5 , яке складається з: -земельної ділянки, кадастровий номер 7410100000:02:046:5298, площею 0,1 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; -незавершене будівництво, об`єкт нерухомості, відсоток зносу (%) 95, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 – відмовити. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: