УХВАЛА

10 грудня 2020 року 
м. Київ

Справа №  922/140/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кібенко О.        Р. - головуючого, Кондратової І.Д., Стратієнко Л.В., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полімер» (далі - ТОВ «Виробнича фірма «Полімер»)
на рішення господарського суду Харківської області від 05.08.2020 (суддя        Шатерніков М.І.) 
та постанову Східного апеляційного господарського суду від        16.11.2020        (головуючий суддя - Дучал Н.М., судді: Гетьман Р.А., Хачатрян        В.С.)
у справі за позовом ТОВ «Виробнича фірма «Полімер»
до Науково-виробничого приватного підприємства «Метиз»
про стягнення 293        626,20 грн,
В С Т А Н О В И В:
Рішенням господарського суду Харківської області від 05.08.2020 у справі №        922/140/20 відмовлено у задоволенні позову ТОВ        «Виробнича фірма «Полімер» про стягнення з Науково-виробничого приватного підприємства «Метиз» вартості поставленого товару неналежної якості у розмірі 278 554,20 грн, збитків у сумі        15        072 грн та 5        760 грн витрат на правову допомогу; частково задоволено заяву Науково-виробничого приватного підприємства «Метиз» про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу; стягнуто з ТОВ «Виробнича фірма «Полімер» на користь Науково-виробничого приватного підприємства «Метиз» судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 17 300 грн. Судові витрати ТОВ «Виробнича фірма «Полімер» по справі у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 4490,79 грн та сплачених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5760 грн покладено на ТОВ «Виробнича фірма «Полімер».
Постановою Східного апеляційного господарського суду від        16.11.2020 рішення суду першої інстанції залишено без змін, стягнуто з ТОВ «Виробнича фірма «Полімер» на користь Науково-виробничого приватного підприємства «Метиз» 13        023 грн витрат на професійну правничу допомогу; у задоволенні вимог Науково-виробничого приватного підприємства «Метиз» про стягнення 1977 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
04.12.2020 ТОВ «Виробнича фірма «Полімер» звернулося з касаційною скаргою, у якій просило скасувати вищевказані судові рішення в частині відмови у стягненні на його користь 293        626,20 грн та задовольнити в цій частині позов повністю; змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 17        300        грн та зменшити такі витрати до 5        000 грн; змінити постанову апеляційного господарського суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 13 023 грн та зменшити такі витрати до 3        000 грн.
Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
08.02.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460 - ІХ, згідно з яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції. 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.                
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а)        касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з частиною сьомою статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Пунктом 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом спору у цій справі є стягнення 293        626,20 грн заборгованості, що значно менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 (1 051 000 грн). При цьому, касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від        23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від        19        грудня        1997        року).
Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ        «Виробнича фірма «Полімер» на рішення господарського суду Харківської області від 05.08.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від        16.11.2020 у цій справі, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. 
Керуючись статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 922/140/20 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю        «Виробнича фірма        «Полімер» на рішення господарського суду Харківської області від        05.08.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від        16.11.2020.
2. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                             О.       Р. Кібенко

Судді                                                                                           І.Д. Кондратова

                                                                                          Л    В. Стратієнко