П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/1697/20                                     Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович  А.І.                                                                             Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   

06 жовтня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області (далі ГУ ДПС у Хмельницькій області), в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Хмельницькій області форми "Ф" №11470-13 від 11.04.2017 на суму 10000,46 грн.;
-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Хмельницькій області форми "Ф" №0004506-5306-2209 від 25.02.2019 на суму 135089,06 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 0107.2020 позов  задоволено частково:
-визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Ф"                            № 0004506-5306-2209 від 25.02.2019, в частині суми податкового зобов`язання-в розмірі 132387,28 гривень. 
В решті позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням сторони подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення суду першої інстанції: позивач-в частині відмови в задоволенні позову, а відповідач-в частині  задоволення позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційних скарг сторони посилаються на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
У відповідності до вимог ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.11.2019 ОСОБА_1 є власником виробничої будівлі загальною площею 4075,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням 38 сесії 6 скликання Устянівської сільської ради №8 від 22.01.2015, затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з п.6.2, пп.6.2.1 "г" якого ставка податку на об`єкти нежитлової нерухомості встановлена - 2%.
Рішенням 4 сесії 7 скликання Устянівської сільської ради №10 від 21.01.2016 внесено зміни в п.1 рішення сесії Устянівської сільської ради №8 від 22.01.2015 та затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в новій редакції.
Згідно з п. 6.3  Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого рішенням Устянівської сільської ради №10 від 21.01.2016, ставки податку на об`єкти нежитлової нерухомості, розташованої у селах сільської ради, встановлюються в таких розмірах, зокрема у підпунктах: "в) 0,1 відсотка - для промислових будівель та складів, що не відносяться до пункту "є" підпункту 3.1 пункту 3 даного положення; д) 2 відсотки - для інших будівель (не передбачених підпунктами "а" - "г" цього пункту)." 
В подальшому, рішенням 9 сесії 7 скликання Устянівської сільської ради №2 від 08.07.2016, затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в новій редакції. 
Відповідно до п. 6.3 цього Положення ставка податку на об`єкти нежитлової нерухомості, розташованої у селах сільської ради, встановлюються, зокрема, для фізичних осіб - 0,02 відсотка.
Рішенням сесії Устянівської сільської ради №6 від 18.01.2017 внесено зміни до Рішення сесії Устянівської сільської ради №2 від 08.07.2016, і викладено у новій редакції окремі пункти Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, у п.6.3 було визначено ставку податку на об`єкти нежитлової нерухомості, розташованої у селах сільської ради для фізичних осіб - 0,02 відсотка.
В подальшому, рішенням сесії Устянівської сільської ради №4 від 30.06.2017, затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у новій редакції. Відповідно до п. 6.3 цього Положення ставка податку на об`єкти нежитлової нерухомості, розташованої у селах сільської ради, встановлюються, зокрема, для фізичних осіб - 0,02 відсотка.
11.04.2017 ГУ ДПС у Хмельницькій області відносно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Хмельницькій області форми "Ф" №11470-13 від 11.04.2017, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на 2016 рік  в розмірі 10000,46 грн.
25.02.2019 відповідачем відносно ОСОБА_1 прийнято податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Хмельницькій області форми "Ф" №0004506-5306-2209, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на 2018 рік  в розмірі 135089,06 грн.
Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем частково доведено позовні вимоги. В свою чергу відповідачем  частково спростувано доводи позивача про порушення його прав та закону при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
Статтею 67 Конституції України проголошено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Визначаючись щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №11470-13 від 11.04.2017, колегія суддів вказує на слідуюче.
У відповідності до п. 6.1 ст. 6 Податкового кодексу України ( далі ПК України), податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
За змістом пп. 10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України одним із місцевих податків є податок на майно. 
В силу приписів пп. 265.1.1 п. 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, яким, зокрема, викладено в новій редакції статтю 266 ПК України та введено новий податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2  статті 266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Положеннями підпункту п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України передбачено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з п.п. 266.4.2 п. 266.4.2 ст. 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості рішення щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України закріплено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
За приписами п.п. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
За змістом п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Підпунктом 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України визначено, що податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Отже, лише у 2015 році місцеві ради отримали повноваження встановлення цього податку і одночасно набули обов`язку його встановлення.
Так, згідно п. 12.3 ст. 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. 
Підпунктом 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. 
За приписами п. 12.4 ст. 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать:
12.4.1. встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом;
12.4.2. визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу; 
12.4.3. до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду. 
12.5. Офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Отже, зважаючи на неможливість збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом (у якому планується встановити місцевий податок) відповідно до норми п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), то судом першої інстанції вірно зауважено, що прийняте у січні 2016 року Устянівською сільською радою рішення, яким затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не може бути застосоване в 2016 році, оскільки плановим періодом для застосування цього рішення є 2017 рік.
Таким чином, ставка податку на об`єкти нежитлової нерухомості у розмірі - 2%, згідно з                п. 6.2, п.п. 6.2.1 "г" Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки", яке було затверджене рішенням сесії Устянівської сільської ради №8 від 22.01.2015, почала застосовуватись з січня 2016 року, і була чинною до грудня 2016 року. 
Це, відповідно, спростовує доводи позивача про застосування ставки, визначеної  п.п. "в" п. 6.3  Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого рішенням Устянівської сільської ради №10 від 21.01.2016.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність застосування податковим органам ставки податку на об`єкти нежитлової нерухомості у розмірі - 2% в 2016 році, а відтак податкове повідомлення - рішення №11470-13 від 11.04.2017 є правомірним  та таким, що не підлягає скасуванню.
Відносно доводів ОСОБА_1 щодо неналежного направлення йому відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення "Ф" №11470-13 від 11.04.2017, то колегія суддів вважає їх безпідставними, враховуючи слідуюче.
П. 58.1 ст. 58 ПК України передбачено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).
Згідно з п. 58.3 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
За правилами п. 42.2, 42.3 ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача надано суду докази надіслання податкового повідомлення-рішення форми "Ф" №11470-13 від 11.04.2017, а саме-копію конверта, копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (трек номер 3230208675768) та копію фіскального чека Укрпошти від 22.04.2017, згідно з якими поштове відправлення повернуто відправнику, причина повернення: за закінченням встановленого терміну зберігання. 
Крім цього, відповідачем надано оригінал конверта, в якому ОСОБА_1 надсилалося податкове повідомлення-рішення №0004506-5306-2209 від 25.02.2019 та оригінал рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (трек номер 3230201483502) на якому вказано адресу: АДРЕСА_2 . Зазначене поштове відправлення повернуто відправнику, причина повернення: за закінченням встановленого терміну зберігання.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковий орган дотримався вимог п. 42.2, 42.3 ст. 42 та п. 58.3 ст. 58 ПК України при надісланні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Відносно тверджень позивача про зазначення невірного поштового індексу (32300 замість 32343), то судом першої інстанції вірно зазначено, що допущена описка в індексу не спростовує надіслання поштового відправлення ОСОБА_1 , та не є причиною повернення поштового відправлення відповідачу, оскільки в Довідці Укрпошти зазначено "за закінченням встановленого терміну зберігання", а не "неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача".
Стосовно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 0004506-5306-2209 від 25.02.2019, колегія суддів вказує на наступне.
Так, судом першої інстанції з`ясовано, що в даному випадку між сторонами фактично існує спір щодо ставки і  розміру податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які застосовувались при оподаткуванні об`єкту нежитлової нерухомості фізичної особи, розташованої у селах Устянівської сільської ради за 2018 рік. При цьому, позивач вважає, що застосуванню підлягає  ставка податку-0,002%, а податковий орган - 1%.
Нормами п.12.3.4 п. 12.3 ст.12 ПК України на органи місцевого самоврядування покладено обов`язок оприлюднити  до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період).
В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. 
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням 21 сесії 7 скликання Устянівської сільської ради №4 від 30.06.2017, затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в новій редакції. 
П. 6.3 цього Положення встановлено ставку податку на об`єкти нежитлової нерухомості, розташованої у селах сільської ради,  зокрема, для фізичних осіб - 0,02 відсотка.
Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що  позивачем у 2018 році обгрунтовано застостовано ставку податку на об`єкти нежитлової нерухомості фізичних осіб у розмірі 0,02%.
Стосовно посилання відповідача на рішення Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради №48 від 15.06.2018, яким внесено зміни до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, то колегія суддів звертає увагу останнього, що рішення, на яке посилається податковий орган, прийнято пізніше 15 липня року, що передує бюджетному періоду, а відтак не може бути застосоване до визначення ставки податку на об`єкти нежитлової нерухомості фізичних осіб у 2018 році. 
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року по справі №820/607/17 (адміністративне провадження №К/9901/36344/18) та від 21 лютого 2020 року по справі №822/1065/17 (адміністративне провадження №К/9901/36615/18).
За змістом частини четвертої статті 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.
Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 КАС України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 73 КАС України).
Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Поряд з цим, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В свою чергу позивач, у разі надання відповідачем доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого ним рішення, повинен їх спростувати. 
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною постанові Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі №1540/4811/18.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач частково довів позовні вимоги, а Головне управління ДПС у Хмельницькій області  частково спростувало доводи позивача про порушення його прав та закону при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що підтверджено належними та допустимими доказами.
У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).
Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 9, 72, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Сторчак В. Ю.