П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  824/452/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Боднарюк Олег Васильович  
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
16 грудня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Хотинської міської ради Чернівецької області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хотинської міської ради Чернівецької області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування рішення та поновлення на посаді, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовом до Хотинської міської ради Чернівецької області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення 55-ої сесії Хотинської міської ради VII скликання від 02 березня 2020 року № 566/55/20 про дострокове припинення повноважень першого заступника Хотинського міського голови ОСОБА_1 та звільнення його з цієї посади;
- поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника  Хотинського міського голови з дати його звільнення;
- стягнути з Хотинської міської ради Чернівецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток на час вимушеного прогулу та судові витрати;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині    поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника Хотинського міського голови та стягнення заробітної плати на його користь в межах суми стягнення за один місяць.   
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року позов позивача задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись з даним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В своїй апеляційній скарзі відповідач наполягає на відсутність будь-яких процесуальних порушень при прийнятті оскаржуваного рішення Хотинської міської ради, оскільки процедура, пов`язана з прийняттям оскаржуваного рішення, здійснювалась протягом одного дня, а прийняттю самого рішення передувало прийняття рішення постійної комісії з питань регламенту, депутатської діяльності, етики, забезпечення законності та правопорядку Хотинської міської ради про невідкладне скликання позачергової сесії Хотинської міської ради 02.03.2020 року, що в сукупності відповідає положенням Регламенту Хотинської міської ради. До того ж, відповідач відзначає, що позивачем ні на сесії міської ради, на якій приймалось оскаржуване рішення, ні у позові до суду, не спростовано обставини, які стали підставою для оголошення недовіри та припинення повноважень першого заступника міського голови, натомість депутати міської ради, приймаючи рішення №566/55/20 від 02.03.2020 року “Про дострокове припинення повноважень та звільнення першого заступника Хотинського міського голови ОСОБА_1 ”, діяли свідомо та послідовно доводили свою позицію щодо протиправних дій останнього. 
Серед іншого відповідач зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення, Хотинська міська рада діяла в інтересах територіальної громади, яка уповноважила її в тому числі здійснювати контроль за діяльністю першого заступника голови і реалізація таких повноважень має бути дієвою та ефективною. 
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача, як такої, що є необґрунтованою та безпідставною
При цьому, представник позивача, заперечуючи доводи апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржуване рішення відповідача прийняте з порушенням порядку, передбачуваного законом, а також суперечить вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.
Оскільки предметом оскарження є рішення суду першої інстанції ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 311 КАС України.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги з огляду на таке.
Як встановлено з матеріалів справи, предметом розгляду в межах даної справи є рішення 55-ої сесії Хотинської міської ради VII скликання від 02 березня 2020 року, №566/55/20 “ Про дострокове припинення повноважень та звільнення першого заступника Хотинського міського голови ОСОБА_1 ”, та звільнено його з цієї посади, виведено ОСОБА_1 зі складу виконавчого комітету Хотинської міської ради VII скликання.”.
Підставами для прийняття рішення про дострокове припинення повноважень першого заступника голови стало рішення Виконавчого комітету Хотинської міської ради №18/1 від 30.01.2020 року “Про затвердження тарифів на послуги із захоронення сміття завезеного з інших регіонів країни”, яке несе великі екологічні ризики та яке викликало соціальну напругу, небувале обурення та супротив серед жителів міста щодо завезення та захоронення твердих побутових відходів з інших регіонів країни та рішення Виконавчого комітету Хотинської міської ради №14/1 від 30.01.2020 р. “Про торгівлю в м. Хотин”, яке призвело до незаконної забудови та торгівлі в охоронній частині ДІАЗУ “Хотинська фортеця”.
Серед іншого, депутатами Хотинської міської ради було відзначено про нехтування позивачем законодавства України, правами та інтересами громади, про постійні порушення Конституції України; Законів України “Про місцеве самоврядування в Україні”, “Про статус депутатів місцевих рад”, “Про доступ до публічної інформації в Україні”, “Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”, “Про службу в органах місцевого самоврядування”, а також про ігнорування депутатських та громадських вимог, тиск, систематичні погрози та залякування депутатського корпусу.
Позивач, вважаючи, що рішення 55-ої сесії Хотинської міської ради VII скликання від 02 березня 2020 року №566/55/20 про висловлення недовіри та дострокове припинення його повноважень прийнято за відсутності передбаченого законом для цього підстав та з порушенням встановленої законом процедури, звернувся до суду за захистом своїх прав.    
Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні достатні та допустимі докази, які б у своїй сукупності підтверджували обставини правомірності прийнятого відповідачем рішення щодо дострокового припинення повноважень першого заступника міського голови.
Колегія суддів, надаючи оцінку даним правовідносинам та доводам апеляційної скарги, в призмі приписів ст. 308 КАС України, відзначає наступне.
Територіальна громада здійснює місцеве самоврядування в порядку, встановленому законом, безпосередньо або через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина третя статті 140, частина перша статті 144 Конституції України).
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією    та законами України. 
Відповідно до частини першої статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують, крім передбачених в Основному Законі України, й інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України “Про місцеве самоврядування в Україні.
Згідно із п.1 ч. 1 ст. 43 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання обрання голови ради, відповідно заступника голови районної ради та першого заступника, заступника голови обласної ради, звільнення їх з посади.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3   ст.56 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", районна, районна у місті рада обирає заступника голови ради. Заступник голови районної, районної у місті (у разі її створення) ради, перший заступник, заступник голови обласної ради обираються відповідною радою в межах строку її повноважень з числа депутатів цієї ради шляхом таємного голосування і здійснюють свої повноваження до припинення ними повноважень депутата ради відповідного скликання, крім випадків дострокового припинення їх повноважень у порядку, встановленому частинами третьою та четвертою цієї статті. Повноваження заступника голови районної у місті, районної ради, першого заступника, заступника голови обласної ради можуть бути достроково припинені без припинення повноважень депутата відповідної ради за рішенням відповідної ради, що приймається шляхом таємного голосування. Питання про дострокове припинення їх повноважень може бути внесено на розгляд відповідної ради на вимогу не менш як третини депутатів від загального складу ради або голови ради.
Згідно з частиною першою статті 46 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.
Частиною шостою статті 46 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” обумовлено, що у разі немотивованої відмови сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті, районної, обласної ради або неможливості його скликати сесію ради сесія скликається: сільської, селищної, міської ради - секретарем сільської, селищної, міської ради; районної у місті, районної, обласної ради - відповідно заступником голови районної у місті, районної ради чи першим заступником, заступником голови обласної ради.
У цих випадках сесія скликається:
1) якщо сесія не скликається сільським, селищним, міським головою (головою районної у місті, районної, обласної ради) у строки, передбачені цим Законом;
2) якщо сільський, селищний, міський голова (голова районної у місті, районної, обласної ради) без поважних причин не скликав сесію у двотижневий строк після настання умов, передбачених частиною сьомою цієї статті
Сесія сільської, селищної, міської, районної у місті ради повинна бути також скликана за пропозицією не менш як однієї третини депутатів від загального складу відповідної ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, а сесія районної, обласної ради - також за пропозицією не менш як однієї третини депутатів від загального складу відповідної ради або голови відповідної місцевої державної адміністрації (частина сьома статті 46 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”).
У разі якщо посадові особи, зазначені у частинах четвертій та шостій цієї статті, у двотижневий строк не скликають сесію на вимогу суб`єктів, зазначених у частині сьомій цієї статті, або у разі якщо такі посади є вакантними сесія може бути скликана депутатами відповідної ради, які становлять не менш як одну третину складу ради, або постійною комісією ради (частина восьма статті 46 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”).
Рішення про скликання сесії ради відповідно до частин четвертої, шостої та восьмої цієї статті доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради (частина дев`ята статті 46 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”).
Сесію сільської, селищної, міської ради відкриває і веде відповідно сільський, селищний, міський голова, а у випадках, передбачених частиною шостою цієї статті, - секретар ради; сесію районної у місті, районної, обласної ради - голова ради або відповідно заступник голови районної у місті, районної ради чи перший заступник, заступник голови обласної ради. У випадку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, сесію відкриває за дорученням групи депутатів, з ініціативи якої скликана сесія, один з депутатів, що входить до її складу, а веде за рішенням ради - один з депутатів цієї ради (частина десята статті 46 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”).
Відповідно статі 74 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.
Частинами 1, 2 статті 75 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування є підзвітними, підконтрольними і відповідальними перед територіальними громадами. Вони періодично, але не менш як два рази на рік, інформують населення про виконання програм соціально-економічного та культурного розвитку, місцевого бюджету, з інших питань місцевого значення, звітують перед територіальними громадами про свою діяльність.
Територіальна громада у будь-який час може достроково припинити повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування, якщо вони порушують Конституцію або закони України, обмежують права і свободи громадян, не забезпечують здійснення наданих їм законом повноважень.
Відповідно до пункту 11 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: заслуховування звітів постійних комісій, керівників виконавчих органів ради та посадових осіб, яких вона призначає або затверджує.
Загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їхній правовий статус, порядок і правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначено в Законі України “Про службу в органах місцевого самоврядування” від 07 червня 2001 року № 2493-III (далі - Закон №       2493-III)
Статтею 10 Закону №2493-III встановлено, що прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради здійснюється шляхом затвердження відповідною радою.
Відповідно до статті 20 Закону №2493-III крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12    цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).
Відповідно до частини третьої статті 51   Закону №2493-III питання прийняття на службу заступника міського голови вирішується під час формування персонального складу виконавчого комітету ради або внесення до нього змін. Персональний склад виконавчого комітету міської ради затверджується радою за пропозицією міського голови (частина друга статті 51 Закону №2493-III.
Заступник міського голови за посадою є членом виконавчого комітету ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень (частина перша статті 51   Закону №2493-III), а тому за змістом статті 3 Закону №2493-III посада заступника є виборною посадою, яку особа обіймає протягом строку повноважень виконавчого комітету ради, до складу якого його включено.
Відповідно до Методичних рекомендацій щодо особливостей звільнення посадових осіб із місцевого самоврядування, що є Додатком №2 до листа Головдержслужби від 6 лютого 2002 року №46/621 заступник сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та керуючий справами (секретар) виконавчого комітету можуть також бути звільнені з посади з підстав, передбачених   Кодексом законів про працю України,   Законом України "Про боротьбу з корупцією", а також на підставі і в порядку, визначеному   статтею 20 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування"
Із вказаного слідує, що територіальна громада у будь-який час може достроково припинити повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування, в тому числі першого заступника голови міської ради, якщо вони порушують Конституцію або закони України, обмежують права і свободи громадян, не забезпечують здійснення наданих їм законом повноважень.
У контексті спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із прийняттям оспорюваних рішень про звільнення заступника міського голови, Верховний Суд зауважує, що прийняття таких рішень є законодавчо передбаченим правом міської ради, реалізація якого має відбуватися у порядку та спосіб, визначені законом.
Законодавством не передбачено окремих особливостей звільнення (крім строкового характеру роботи) заступника міського голови. Тому припинення таких відносин може бути здійснено лише суб`єктом затвердження на посаду (міською радою) з дотриманням порядку, визначеного для затвердження на вказану посаду (пропозиція міського голови, внесення змін до складу виконавчого комітету тощо).
Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2020 року у справі №420/718/19 сформулював правову позицію, що оскільки посада заступника міського голови є виборною, на яку особа затверджується міською радою, то при визначенні підстав і критеріїв, як затвердження на посаду, так і звільнення з неї (дострокового припинення повноважень) відповідна рада має певну дискрецію (розсуд) у вирішенні цих питань.
Тож, оскільки ці повноваження є дискреційними, то адміністративний суд при розгляді цієї справи не може здійснювати повторну перевірку роботи заступника міської ради щодо належного чи неналежного здійснення наданих їм повноважень, допущення ним у своїй діяльності порушень законодавства України та порушення Присяги, як і не може переоцінювати позицію (волевиявлення) депутатів міської ради, які проголосували за необхідність звільнення заступника міської ради за наслідком розгляду на відповідній сесії ради пропозиції міського голови.
Обґрунтованими є висновки суду першої інстанції, що міська рада виходячи зі своїх повноважень має право оцінити діяльність позивача на посаді заступника міського голови, та за результатом такої оцінки може прийняти відповідне рішення, у тому числі і про звільнення з посади. Це питання стосується внутрішньо організаційних питань які відносяться до виключної компетенції міської ради, до яких належить оцінка колегіальним органом допущених посадовою особою виконавчого органу міськради порушень його посадових обов`язків, суттєвості наслідків таких порушень для територіальної громади та вирішення доцільності звільнення посадової особи з посади заступника міського голови або залишення на цій посаді вказаної особи.
При цьому, здійснення таких дискреційних повноважень, як звільнення, в рамках встановленої процедури дострокового припинення повноважень заступника голови міської ради, судам необхідно перевіряти на предмет дотримання критеріїв правової (справедливої) процедури, як складової принципу верховенства права (частина перша   статті 8 Конституції України) і принципу законності (частина друга   статті 19 Конституції України), а також на відповідність критеріям частини другої   статті 2 КАС України, які встановлюють межу дискреційних повноважень під час прийняття суб`єктами владних повноважень рішень чи вчинення дій або бездіяльності.
Отже спірні рішення відповідачів повинні бути перевірені адміністративним судом на предмет законності та легітимності, а не доцільності їх прийняття.
Аналогічна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 360/2169/19.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач наголошує на тому, що позивач перебуваючи на посаді першого заступника міського голови порушив вимоги Конституцію України і Законів України, зокрема: "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про доступ до публічної інформації в Україні", "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", "Про службу в органах місцевого самоврядування". Крім того, позивач неналежно здійснював надані повноваження, ігнорував депутатські та громадські вимоги, систематично    не виконував рішення Хотинської міської ради та виконавчого комітету.
Крім іншого, підставами    винесення    оскаржуваного    рішення є посилання відповідача на рішення    виконавчого комітету Хотинської міської ради, зокрема    № 14/1 від 30 січня 2020 року "Про торгівлю в м.Хотин" та № 18/1 від 30 січня 2020 року "Про затвердження тарифів на послуги із захоронення сміття зазначеного з інших регіонів країни". Зокрема відповідач вважає, що рішення № 18/1 несе великі екологічні ризики та обурення та жителів міста, а рішенням №14/1 дозволено незаконну забудову та торгівлю в охоронній частині Державного історико - архітектурного заповідника    "Хотинська фортеця".
Надаючи оцінку позиції суду першої інстанції при вирішенні даної справи, судова колегія апеляційної інстанції відзначає, що рішення міської ради, яке є предметом оскарження в межах даної справи, не ґрунтується на доведеності в законодавчо встановленому порядку факту порушення позивачем Конституції та Законів України, а також вчинення тиску на депутатів міської ради та їх залякування. Будь-яких посилань на обставини, які б свідчили про порушення позивачем законодавчих приписів оскаржуване рішення міської ради не містить.
Верховний Суд у постанові від 23.06.2020 року (справа №П/811/350/18) відзначив, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Суомінен проти Фінлдяндії" від 01.07.2003 року зазначено, що органи влади зобов`язанні виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Повноваження виконавчих органів міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку встановленні статтею 30 Закону № 280/97. Зокрема (окрім іншого) до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів відповідних рад відноситься: вирішення питань збирання, транспортування, утилізації та знешкодження побутових відходів, знешкодження та захоронення трупів тварин; організація місцевих ринків, ярмарків, сприяння розвитку всіх форм торгівлі.
Відповідно до вимог частини 6 статті 59 Закону № 280/97 виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.
Частиною 9 статті 59 Закону № 280/97   встановлено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. 
Згідно частини 10 статті 59 Закону № 280/97 акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
В ході розгляду справи судом встановлено, що рішення виконавчого   комітету № 14/1 та 18/1 від 30.01.2020 року, які слугували основною підставою дострокового   припинення повноважень позивача,   не скасовані Хотинською міською радою, а також не визнані протиправними в судовому порядку. Останні навіть не були предметом оскарження в судовому порядку і тому не можуть вважатись такими, що прийняті з порушенням вимог чинного законодавства.
Серед іншого, судова колегія вважає також безпідставними доводи відповідача з приводу того, що рішенням виконавчого комітету № 14/1 дозволено незаконну забудову в охоронній частині ДІАЗ "Хотинська фортеця", оскільки, як встановлено з матеріалів справи, даним рішенням надано лише дозвіл на тимчасове розміщення об`єктів торгівлі, а не на будівництво таких об`єктів. 
Зокрема, підставою для розміщення зазначених об`єктів є паспорт прив`язки, який відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244,  видається відповідним органом з питань містобудування та архітектури.
Крім того, судова колегія враховуючи вище наведені приписи ч. 6 ст. 59 Закону №280/97-ВР щодо порядку прийняття рішень виконавчим комітетом сільської, селищної, міської, районної у місті ради, в межах своїх повноважень, відзначає, що чинним законодавством не передбачено   персональної відповідальності позивача за прийняття колегіальним органом   виконавчого комітету рішення.
До того ж, міська рада, вважаючи такі рішення протиправними, фактично самоусунувшись, не вчинила жодних дій, які б стосувались скасування чи визнання нечинними цих рішень.
Отже, проаналізувавши наведе вище, судова колегія дійшла висновку, що відповідачем не надано до суду належних доказів щодо наявності   фактів порушень позивачем вимог Конституції та Законів України.
Разом з тим, у відповідності до вимог частини 2 статті 2 КАС України суд повинен перевірити чи прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, чи прийнято рішення пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
У Рішенні від 25 січня 2012 р. № 3-рп/2012 (справа № 1-11/2012) Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності.
По своїй суті, принцип пропорційності є загальноправовим, який спрямований на забезпечення у   правовому регулюванні   розумного   балансу   між будь-яким інтересом, як то приватним чи публічним. З наведеного слідує, що цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права   обмежуються.
В ході судового розгляду справи відповідачем не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що позивачем вчинені дії/бездіяльність, які стосуються: незадовільної роботи/координації в сфері соціально-економічного розвитку міста; неналежного вирішення бюджетних та фінансових питань; ігнорування депутатських і громадських вимог; невиконання рішень міської ради та виконавчого комітету, тощо. Разом з тим, вказані недоліки відповідачем закладено в основу спірного рішення, і були підставами для припинення повноважень позивача, що не узгоджується з наведеними вище висновками суду.
Відтак, судова колегія вважає, що відповідач, приймаючи спірне рішення не дотримався принципу співмірності між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності порушень процедури прийняття оскаржуваного рішення, судова колегія зауважує, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. (ч.1. ст. 46 Закону № 280/97)
Відповідно до вимог частини 7 статті 46 Закону № 280/97 сесія сільської, селищної, міської, районної у місті ради повинна бути також скликана за пропозицією не менш як однієї третини депутатів від загального складу відповідної ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, а сесія районної, обласної ради - також за пропозицією не менш як однієї третини депутатів від загального складу відповідної ради або голови відповідної місцевої державної адміністрації.
У відповідності до вимог частини 10 статті 46 Закону № 280/97 рішення про скликання сесії ради відповідно до частин четвертої, шостої та восьмої цієї статті доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради.
Рішенням Хотинської міської ради від 04.01.2019 року № 411/41/19 затверджено Регламент Хотинської міської ради (далі - Регламент), пунктом 7 статті 25 якого передбачено, що рішення про скликання чергової сесії ради доводиться до відома депутатів і населення не пізніше як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніше як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради.    
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, зокрема статті 46 Закону № 280/97-ВР та статті 25 Регламенту, дозволяє дійти висновку, що підставою для скликання позачергової сесії міської ради є ініціатива не менш як однієї третини депутатів від загального складу ради, а    рішення про скликання чергової сесії ради    доводиться до відома депутатів    і населення не пізніше як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніше як за день до сесії із зазначення часу скликання.
Судом встановлено, що позачергова сесія Хотинської міської ради була скликана на вимогу 19 депутатів міської ради на 02 березня 2020 року на 09:15 год з порядком денним, що включає крім іншого дострокове припинення повноважень та звільнення першого заступника міського голови ОСОБА_1 , згідно рішення постійної комісії з питань регламенту, депутатської діяльності, етики, забезпечення законності та правопорядку від 02.03.2020 року, тобто з порушенням вимог частини 10 статті 46 Закону № 280/97 та пункту 7 статті 25 Регламенту, в частині доведення    до відома депутатів    і населення не пізніше як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніше як за день до сесії із зазначення часу скликання. 
Отже, наведені обставини у своїй сукупності свідчать про порушення законодавчо визначеної процедури для скликання позачергової сесії міської ради, тобто її нелегітимність, що є підставою для визнання протиправним проведення її пленарних засідань і, як наслідок, скасування рішення, прийнятого на такому пленарному засіданні, як неправового по відношенню до позивача.
Така правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 360/2169/19, яку в силу частини 5 статті 242 КАС України суд застосовує до спірних правовідносин.
Частинами 2 та 3 статті 75 “Про місцеве самоврядування в Україні” передбачено, що територіальна громада у будь-який час може достроково припинити повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування, якщо вони порушують Конституцію або закони України, обмежують права і свободи громадян, не забезпечують здійснення наданих їм законом повноважень. Порядок і випадки дострокового припинення повноважень органів та посадових осіб місцевого самоврядування територіальними громадами визначаються цим та іншими законами.
Крім того, в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 1640/3394/18 Верховний Суд вказав, що виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило тягнуть настання дефектних наслідків.
Слід зазначити й те, що відповідно до вимог статті 144 Конституції України, статті 59 Закону України № 280/97 рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
За правилами частини 11 статті 59 Закону № 280/97, пункту 2 частини 1 статті 15, частини 3 статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" органи місцевого    самоврядування, які є розпорядниками інформації, зобов`язанні оприлюднювати на офіційних веб-сайтах проекти актів органів місцевого самоврядування, що підлягають обговоренню, інформацію про    нормативно - правові засади діяльності. Проекти нормативно - правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніше як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття. 
Проте, всупереч вимогам частини 3 статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" проект оспорюваного рішення про припинення повноважень та звільнення першого заступника міського голови ОСОБА_1 не був оприлюднений у зазначений термін.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 08 серпня 2019 року у справі № 500/6108/16-а, порушення вимог закону щодо оприлюднення проекту рішення відповідної ради та недоведеність викладених в оспорюваному рішенні порушень з боку посадової особи    місцевого самоврядування є підставами для визнання рішення про дострокове припинення повноважень такої особи протиправним та його скасування. 
Крім того, відповідно до статті 31 Регламенту проект рішення, що планується винести на розгляд ради, подається секретарю ради у друкованій та електронній формі. До проекту рішення додають передбачені текстом додатки. 
З матеріалів справи встановлено, що проект оскаржуваного рішення про припинення повноважень та звільнення першого заступника міського голови ОСОБА_1 не було подано секретарю ради,    внаслідок чого проект рішення не був зареєстрований секретарем ради у книзі реєстрації проектів і не був переданий відповідним комісіям ради для обговорення та відповідним структурним підрозділам виконавчого комітету для візування, чим порушено вимоги   статті 32    Регламенту.
Згідно вимог частини 2 статті 59 Закону № 280 та пункту 2 статті 58 Регламенту    рішення ради приймаються після обговорення на її пленарному засіданні   більшістю депутатів від загального    складу ради. 
За таких обставин, суд погоджується із доводами апелянта про те, що зазначені вище обставини унеможливлювали   розгляд   сесією даного проекту рішення. Розгляд питання про дострокове припинення повноважень позивача фактично відбувся без його обговорення, що суперечить нормам частини другої статті 59 Закону №280/97-ВР та вимогам Регламенту.
Системний аналіз наведеного вище в контексті встановлених обставин справи, дає підстави дійти висновку, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням порядку, передбаченого законодавством, а також суперечить вимогам обґрунтованості, оскільки при його прийнятті не встановлені та не враховані всі обставини, що мають значення для прийняття рішення, відтак наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення.
Окремо судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази і довести певні обставини, які свідчать про правомірність його дій/бездіяльності, законність прийнятих рішень. Однак, відповідач у згаданих правовідносинах, не спростував доводів позивача - в частині порушень процедури прийняття рішення та протиправності самого рішення, як акту індивідуальної дії.
За нормами статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене вище, з урахуванням встановлених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, що мають значення для справи, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та допустимих доказів, які б у своїй сукупності підтверджували обставини правомірності прийнятого відповідачем рішення про припинення повноважень та звільнення першого заступника міського голови ОСОБА_1 . 
Решта доводів та заперечень відповідача щодо порушень, які пов`язані з господарською діяльністю та публічною службою позивача Хотинської міської ради, не спростовують висновків суду щодо протиправності спірного рішення.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Хотинської міської ради Чернівецької області залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Граб Л.С.