Постанова 
Іменем України
 
28 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 664/2522/16-ц
провадження № 61-17808св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,                   Коротенка Є. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову апеляційного суду Херсонської області від 10 липня 2018 року в складі колегії суддів: Склярської І. В., Пузанової Л. В., Чорної Т. Г., 
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просив:
-          визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;
-          визнати за ним право власності на 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 ;
-          визнати за ним право власності на 1/2 частини земельної ділянки, загальною площею 583 кв. м, розташованої за цією ж адресою. 
Позов мотивований тим, що 21 вересня 1977 року на підставі договору дарування ОСОБА_4 отримала у власність 7/30 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1 .
12 жовтня 1990 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , у період якого вони придбали земельну ділянку, площею 583 кв. м, з цільовим призначенням для обслуговування і будівництва житлового будинку, розташовану по АДРЕСА_1 , та 7/30 частин житлового будинку, розташованого за цією ж адресою.
В подальшому вони з дружиною знесли старий житловий будинок, на місці якого за спільні сумісні кошти подружжя побудували новий, право власності на який у червні 2007 року зареєстровано за ОСОБА_4 
10 грудня 2010 року шлюб між ними розірвано.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після чого виник спір з приводу вищевказаної нерухомості, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01 лютого 2018 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, загальною площею 583 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1 . В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив з того, заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 10 грудня 2010 року встановлено, що шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 фактично припинені з 2001 року; позивач не довів факт спільного набуття житлового будинку. Оскільки єдиним майном, придбаним 04 липня 2000 року під час перебування позивача в шлюбі з ОСОБА_4 є земельна ділянка, місцевий суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою апеляційного суду Херсонської області від 10 липня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 задоволено, рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01 лютого 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на                    1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по                          АДРЕСА_1 .
 
Суд апеляційної інстанції, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив з того, що фактично шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 припинені з 2010 року, що підтверджується ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28 лютого 2018 року, яка є чинною, про виправлення описки в заочному рішенні Суворовського районного суду м. Херсона від 10 грудня 2010 року.
Встановивши, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 побудований подружжям ОСОБА_1 під час шлюбу, без застосування об`єктів нерухомості, які належали ОСОБА_4 , апеляційний суд дійшов висновку, що він відповідно до вимог статті 60 СК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скаргита узагальнення її доводів
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно прийняв до уваги ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від                               28 лютого 2018 року як новий доказ у справі. Суд не врахував, що основна частина домоволодіння з господарськими спорудами придбана                                      ОСОБА_4 одноособово до укладення шлюбу, що є її особистою власністю. 
 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, мотивуючи його тим, що позивач під час розгляду справи не спростував факт припинення шлюбних відносин з 2010 року. Очевидним є фак, що спірний будинок будувався подружжям під час шлюбу за спільні сумісні кошти та за рахунок їхньої особистої трудової участі. 
 
Зі змісту оскаржуваної постанови апеляційного суду Херсонської області від 10 липня 2018 року вбачається, що рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01 лютого 2018 рокуоскаржувалось                                    ОСОБА_1 лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по                       АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини вказаного домоволодіння, у зв`язку з чим предметом касаційного перегляду є лише судове рішення у цій частині, а в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на                       1/2 частини земельної ділянки, загальною площею 583 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1 , постанова на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України не перевіряється.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції. 
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У жовтні 2019 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 07 грудня 1973 року по                      29 жовтня 1975 року перебували в зареєстрованому шлюбі.
 
Відповідно до договорів купівлі-продажу від 29 липня 1976 року та від                       07 жовтня 1976 року ОСОБА_6 придбала 1/10 та 1/3 частини житлового будинку та відповідні частини надвірних будівель по АДРЕСА_1 . 
 
Рішенням виконкому Цюрупинської міської ради від 15 листопада 1978 року № 415/21 ОСОБА_4 дозволено будівництво прибудови до 1/2 частини будинку розміром 3,2* 4*5 м, гаражу розміром 3,5*5.5 м, сараю розміром 4,0*5,0 м та погребу на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .
Рішенням виконкому Цюрупинської міської ради від 12 червня 1989 року                     № 130 ОСОБА_4 дозволено будівництво нового житлового будинку на місті старої частини будинку по АДРЕСА_1 ; зобов`язано ОСОБА_4 при зносі своєї частини будинку всі можливі пошкодження, які виникнуть в частині будинку співвласників, яка залишається, усунути, стіну укріпити. 
 
11 червня 1990 року на підставі вищевказаного рішення ОСОБА_4 надано дозвіл на виконання робіт.
 
12 жовтня 1990 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повторно уклали шлюб.
 
Відповідно до договорів купівлі-продажу від 04 липня 2000 року                                 ОСОБА_4 придбала 17/30 частин житлового будинку зі спорудами по                        АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 583 кв. м, розташовану за цією ж адресою. 
На підставі рішення виконкому Цюрупинської міської ради від 20 червня                   2007 року № 158 ОСОБА_4 виданий будівельний паспорт на раніше побудовані: погреб під будинком площею 63 кв. м; навіс розміром 5.4*3.2 площею 17,3 кв. м; літня кухня розміром 7.0*4.5 площею 19,6 кв. м, господарське приміщення розміром 4.35* 4.5 площею 19.6 кв. м; господарське приміщення розміром 7.0 *4.5 площею 31.5 кв. м; господарське приміщення розміром 5.0* 3.25 площею 16, 2 кв. м; гараж розміром 5.0*3.2. площею 16 кв. м по АДРЕСА_1 .
З акта прийняття в експлуатацію закінченого будівництво жилого (садового) будинку і господарських будівель, затвердженого рішенням виконкому Цюрупинської міської Ради народних депутатів від 20 червня 2007 року                         № 159 вбачається, що забудова земельної ділянки закінчена в травні                        2007 року, на земельній ділянці побудовано двоповерховий будинок, який складається з 6 кімнат, корисна площа 265,7 кв. м, житлова площа 102,2 кв. м, а також господарські будівлі з наведеним переліком. Закінчений будівництвом житловий будинок прийнятий в експлуатацію.
Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05 серпня 2007 року ОСОБА_4 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 10 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 17 травня 2016 року, шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , розірваний. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.
 
Із заявою при прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулись донька померлої ОСОБА_3 , чоловік померлої                                ОСОБА_1 та син померлої ОСОБА_2 .
 
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28 лютого                                 2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Херсонської області від 26 червня 2018 року, виправлено описку в заочному рішенні Суворовського районного суду м. Херсона від 10 грудня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, зазначивши в описовій частині рішення, що фактично шлюбні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 припинені з 2010 року.
 
Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 02 червня 2018 року № 44 житловий будинок літера «Б», розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , станом на                    29 травня 2018 року є заново побудованим та введеним в експлуатацію на підставі рішенням виконкому ради народних депутатів м. Цюрупинська від 20 червня 2007 року № 159. Конструктивні елементи будівлі житлового будинку літ. «Б», який розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 , не відповідають конструктивним елементам будівлі житлового будинку літ. «А», який на ділянці відсутній. За даними інвентарної справи одноповерховий житловий будинок «А» був побудований до революції, нова будівля житлового будинку розташовується на місці частини житлового будинку                          літ. «А», який на земельній ділянці відсутній, внаслідок того, що був розібраний та при будівництві житлового будинку літ «Б» жодні конструктивні елементи та будівельні матеріали розібраного житлового будинку літ. «А» не використані.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
 
Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 
 
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
 
У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року в справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України                   №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша   статті                        61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. 
 
У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.
 
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті                     325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
 
Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання стосовно поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_7 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виходив з того, що фактично шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 припинені з 2010 року, що підтверджується ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28 лютого 2018 року, яка є чинною, про виправлення описки в заочному рішенні Суворовського районного суду м. Херсона від 10 грудня 2010 року.
 
Крім того, факт припинення введення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільного господарства з 2010 року апеляційний судом встановлено під час дослідження матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до                 ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яка витребовувалась судом з метою з`ясування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .  
 
Встановивши, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 побудований подружжям ОСОБА_1 під час шлюбу, без застосування об`єктів нерухомості, які належали ОСОБА_4 до шлюбу, та об`єктів нерухомості, набутих нею під час шлюбу, апеляційний суд дійшов висновку, що він відповідно до вимог статей 60, 70 СК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в рівних частках. 
 
Доводи касаційної скарги з посиланням на безпідставність дослідження апеляційним судом нового доказу Верховним Судом відхиляються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що, долучаючи копію ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 28 лютого 2018 року про виправлення описки в заочному рішенні Суворовського районного суду м. Херсона від                   10 грудня 2010 року, ОСОБА_1 вказував причини неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції, які апеляційним судом визнанні поважними. Крім того, факт припинення шлюбних відносин між                              ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 2010 року судом апеляційної інстанції встановлено і під час дослідження матеріалів цивільної справи про розірвання шлюбу. 
 
Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження апеляційного суду із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті                                 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті                                    6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня                       2006 року). Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Постанову апеляційного суду Херсонської області від 10 липня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді : | В. С. Жданова
| А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко