ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

06 жовтня 2020 року
м. Харків

справа № 638/12368/18
провадження № 22-ц/818/4448/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 
суддів: Кругової С.С., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник – ОСОБА_1 ,
апелянт – Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Менеджмент Груп»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову (яка пред`явлена до подання позовної заяви) за апеляційною скаргою Товариства  з обмеженою  відповідальністю «Дебт  Менеджмент Груп»  на ухвалу  Дзержинського районного  суду м.  Харкова від  28  серпня 2018 року, постановлену під головуванням судді Семіряд І.В., в залі суду в місті Харкові, -
в с т а н о в и в :
23 серпня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, яка пред`явлена до подання позовної заяви.
Ухвалою Дзержинського районного  суду м.  Харкова від  28  серпня 2018 року заяву задоволено. Заборонено вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) речових прав на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), а саме: на нежиле приміщення напівпідвалу № 61а-2, 61а-3, 61а-5 в літ.«А-6», загальною площею 53,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Менеджмент Груп» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що оскаржуваною ухвалою порушені права ТОВ «Дебт Менеджмент Груп», оскільки з 21 вересня2018 року апелянт є новим іпотекодержателем щодо ОСОБА_1 , як іпотекодавця нежитлового приміщення напівпідвалу № 61а-2, 61а-3, 61а-5 в літ.«А-6», загальною площею 53,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Судом першої інстанції не були враховані інтереси інших осіб у спірних правовідносинах, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову. Крім того ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» вважає, що судом не оцінено рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених вимог. Судом також не вирішено питання зустрічного забезпечення.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову (яка пред`явлена до подання позовної заяви), суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , має намір звернутись до суду за захистом, на його думку, порушених прав, тому невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або взагалі унеможливить виконання можливого рішення суду, що потягне відсутність можливості поновлення порушених прав, свобод та інтересів позивача.
Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Судом встановлено, що 23 серпня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, яка пред`явлена до подання позовної заяви. Заявник зазначав, що має намір підготувати та подати до суду позовну заяву до ПАТ «Дельта Банк» про визнання частково недійсним договору про передачу активів. При цьому, 23 серпня 2018 року йому стало відомо, що 19 грудня 2012 року приватним нотаріусом КМНО Кондратюком В.С., як державним реєстратором, було зареєстроване обтяження (реєстраційний номер обтяження - 5534076) на нерухоме майно, яке належить йому на праві приватної власності, а саме: нежиле приміщення напівпідвалу № 61а-2,61а-3,61а-5 в літ.«А- 6», загальною площею 53,2 кв.м., що розташоване за адресою:  АДРЕСА_1 , на користь нового іпотекодержателя - ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта банку № 2258, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Соколовим О.Є. 30.06.2010 року. ОСОБА_1 вважає, що існує ймовірність того, що ПАТ «Дельта Банк» або іншими особами буде звернуто стягнення на нежитлові приміщення напівпідвалу № 61а-2, 61а-3, 61а-5 в літ.«А-6», загальною площею 53,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекодавцем якого він є. У зв`язку з цим заявник просив суд забезпечити позов шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) речових прав на нерухоме майно, що йому належить, а саме: на нежиле приміщення напівпідвалу № 61а-2, 61а-3, 61а-5 в літ.«А-6», загальною площею 53,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Частиною 4 ст. 152 ЦПК України встановлено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Чинність ухвали про забезпечення позову, яка постановлена до подання позову, в тому числі залежить і від необхідності подати позов, а у разі невиконання зазначеної умови у суду виникає обов`язок скасувати таку ухвалу про забезпечення позову.
Матеріали справи свідчать про те, що 05 жовтня 2018 року ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання частково недійсним договору про передачу активів та кредитних зобов`язань (а.с.21).
Відповідно до ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Виходячи зі змісту положень даної статті, особи, які не брали участі у розгляді справи але звертаються з апеляційною скаргою, оскільки вважають, що суд вирішив питання про їх права та обв`язки, повинні довести, а апеляційний суд повинен з`ясувати наявність правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.
З матеріалів справи убачається, що предметом позовних вимог  ОСОБА_1  до ПАТ «Дельта Банк» є визнання частково недійсним договору від 30 червня 2010 року про передачу активів та кредитних зобов`язань, укладений між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта банк».
При цьому 21 вересня 2018 року між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №755/К, за умовами якого право вимоги за кредитним договором від 22.08.2007 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» (а.с.86).
Того ж дня, 21 вересня 2018 року між ТОВ «Дебт Менеджмент Груп» та ПАТ «Дельта Банк» також укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 22.08.2007 року (а.с.84).
Відомості про зміну іпотекодержателя були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.89).
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Вжиття заходів забезпечення позову має бути співмірними з заявленими позовними вимогами.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від обставин справи у конкретному випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
З матеріалів справи убачається, що предметом позовних вимог є визнання частково недійсним договору від 30 червня 2010 року про передачу активів та кредитних зобов`язань з підстав того, що на час укладення Договору існували обмеження щодо укладення такого договору, тому він є недійсним. Вимог майнового характеру не заявлено.
Разом з тим з метою забезпечення позову заборонено вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) речових прав на нерухоме майно, що належить позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), а саме: на нежиле приміщення напівпідвалу № 61а-2, 61а-3, 61а-5 в літ.«А-6», загальною площею 53,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Доказів, що невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, унеможливить виконання рішення суду, - матеріали справи не містять.
Колегія суддів вважає, що вжиті заходи забезпечення позову є неспівмірними заявленим вимогам.
Крім того події, які оспорюються ОСОБА_1 , мали місце у 2010 році та до часу звернення до суду у 2018 році пройшов тривалий час, оспорюваний договір зареєстровано, тобто здійснена перереєстрація іпотекодержателя.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у заявлений ОСОБА_1 спосіб.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2018 року підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (яка пред`явлена до подання позовної заяви) слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Менеджмент Груп» – задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2018 року – скасувати та постановити нову.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (яка пред`явлена до подання позовної заяви) – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   С.С. Кругова

                                                                О.Ю. Тичкова

       Повне судове рішення виготовлено 07.10.2020 року.