ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2020 року
м. Харків 
Справа № 953/4094/20
Провадження № 22-ц/818/4096/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Тичкової О.Ю.,
суддів         - Бурлака І.В., Пилипчук Н.П., 
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова, ухвалене 6 квітня 2020 року у складі судді Якуші Н.В., 
УСТАНОВИВ: 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів ОСОБА_2 , оскільки дитина проживає з нею, а батько дитини добровільно участі в її утриманні не приймає.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2020 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 11.03.2020 й до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідач зобов`язаний утримувати свого неповнолітнього сина. Враховуючи наявність на утриманні у платника аліментів іншої неповнолітньої дитини від попереднього шлюбу, на утримання якої вже стягуються аліменти за рішенням суду та виходячи з положень ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» і ст. 128 Кодексу законів про працю України, згідно з якими сукупний розмір відрахувань з заробітної плати не повинен перевищувати 50 % середньомісячного заробітку, суд визначив аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 11.03.2020 й до досягнення дитиною повноліття.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Відповідач є працездатною людиною, визнав позов про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів. Заявлений у позові розмір аліментів відповідає вимогам закону та інтересам дитини, на що суд уваги не звернув. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, що заявлені в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6). Мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними виданого повторно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.09.2018 (а.с. 5). 
Згідно з даними довідки про реєстрацію місця проживання та витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю (а.с. 7,8).
Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усі діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі СК України) батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. 
Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст. 182 СК України).
При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 182 СК України).
Судом установлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 працює в товаристві з обмеженою відповідальністю «Українсько - словенське підприємство «Хлібопекарський комплекс Кулиничівський»; має постійний дохід; рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.12.2010 з нього стягуються аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з всіх видів доходів, починаючи з 17.11.2010  і до досягнення дитиною повноліття.
Обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі (1/3 частка від доходу), матеріали справи не містять. При визначенні розміру аліментів у меншому розмірі (ј частка від доходу) суд помилково врахував вимоги ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та  ст. 128 Кодексу законів про працю України щодо можливості сукупного розміру відрахувань з заробітної плати не більш ніж 50 відсотків середньомісячного заробітку.
Відповідно до ч.3 ст. 70 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Таким чином, помилковим є висновок суду в частині визначення аліментів у розмірі ј частини всіх видів доходів.
Частиною першою статті 376 ЦПК України передбачено,  що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням зазначеного, рішення суду в частині визначення розміру аліментів підлягає зміні. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 6 квітня 2020 року змінити в частині визначеного судом розміру аліментів.
Збільшити розмір аліментів, стягнутий з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј до 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку).
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 21 жовтня 2020 року. 

Головуючий                                                         О.Ю. Тичкова

Судді                                                                         І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук