РІШЕННЯ
Іменем України

02 листопада 2020 року 
Київ
справа №9901/819/18
адміністративне провадження №Зн/9901/11/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Берназюка Я.О.,  Гімона М.М., Желєзного І.В., Мороз Л.Л.
секретар судового засідання - Глущенко Д.В. 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
представник відповідача - Рудак О.В.
представник третьої особи - Орленко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Верховного Суду від 29 липня 2019 року у справі №9901/819/18 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, третя особа: Прокуратура Львівської області  про визнання протиправним та скасування рішення від 05.09.2018 №358дп-18,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (надалі по тексту - відповідач, Комісія) за № 358дп-18 від 05.09.2018.
Рішенням Верховного Суду від 29 липня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення від 05.09.2018 №358дп-18.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 липня 2019 року залишено без змін.
Позивач, посилаючись на п. 3 ч. 2 ст. 361 КАС України, звернувся до Верховного Суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Верховного Суду від 29.07.2019.
Заява позивача мотивована тим, що підставою для ухвалення рішення Верховного Суду від 29.07.2019 стала постанова Галицького районного суду м. Львова від 28.11.2018 у справі № 461/6191/18, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 через закінчення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП.
При цьому, позивач вказує, що Верховний Суд виходив з того, що зазначеною постановою Галицького районного суду м.     Львова від 28.11.2018 встановлено факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, а закриття провадження по строках давності звільняє позивача від стягнення, яке передбачає адміністративна відповідальність, проте не звільняє від настання спеціальних наслідків дисциплінарного характеру.
Натомість, позивач вказує, що постановою Львівського апеляційного суду від 26.12.2019          постанову судді Галицького районного суду м.     Львова від 28.11.2018 скасовано, закрито провадження в справі щодо ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ("Неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів"), на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Також, позивачем зазначено, що постановою Львівського апеляційного суду від 16.01.2020 скасовано постанову судді Галицького районного суду м.     Львова від 28.11.2018, закрито провадження в справі щодо ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.     2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ("Вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів"), на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Таким чином, ОСОБА_1 наголошено, що постановами Львівського апеляційного суду від 26.12.2019 та 16.01.2020 встановлено відсутність в його діях порушень вимог ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" та скасовано судові рішення, які стали підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Так, в судовому засіданні від 19.10.2020, Судом протокольно ухвалено замінити найменування юридичної особи з «Прокуратура Львівської області» на «Львівська обласна прокуратура».
ОСОБА_1 в судовому засіданні від 02.11.2020 просив заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задовольнити та винести рішення про задоволення позову.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував в повному обсязі.
Представник третьої особи також заперечував проти задоволення заяви.
Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, Верховний Суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно ч. 1 ст. 361 КАС України що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або иключними обставинами.
Частиною 2 статті 361 КАС України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Відповідно до ч. 4 ст. 361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Так, рішенням Верховного Суду від 29 липня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення від 05.09.2018 №358дп-18.
При цьому, Судом вказано, що обґрунтування позивачем правомірності власної поведінки, з посиланням на закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього      через закінчення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КупАП, є безпідставним, позаяк постановою      Галицького районного суду м.     Львова від 28 листопада 2018 року в справі № 461/6191/18 встановлено факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.172-7 КупАП, що звільняє позивача від стягнення, яке передбачає адміністративна відповідальність, проте не звільняє його від настання спеціальних наслідків дисциплінарного характеру.
Разом з цим,  як убачається з постанови Львівського апеляційного суду від 16.01.2020, постанову судді Галицького районного суду м.     Львова від 28.11.2018 скасовано, а провадження по справі щодо ОСОБА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ("Неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів"), на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Так, Верховний Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
З огляду на викладене, за наявності факту скасування судового рішення, а саме постанови      Галицького районного суду м.     Львова від 28 листопада 2018 року в справі № 461/6191/18, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку про наявність підстав для перегляду судового рішення Верховного Суду за нововиявленими обставинами з підстав, передбачених  п. 3 ч. 2 ст. 361 КАС.
Разом з цим, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що перегляд рішення Верховного Суду від 29 липня 2019 року у справі №9901/819/18 має відбуватись саме через призму ухвалених судових рішень Львівського апеляційного суду, які набрали законної сили і якими, відповідно, позивача визнано невинуватим у вчиненні інкримінованих йому порушень законодавства.
Так, ОСОБА_1 в органах прокуратури працює з червня 1998 року по теперішній час, а на займаній посаді заступника начальника Личаківського відділу Львівської місцевої прокуратури № 1 Львівської області з 13.09.2017. З 19 січня по 12 вересня 2017 року обіймав посаду першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1. 
До Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії прокурорів 23.05.2018 надійшла дисциплінарна скарга керівника Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України Уварова В.Г. про вчинення дисциплінарного проступку заступником начальника Личаківського відділу Львівської місцевої прокуратури № 1 Львівської області ОСОБА_1 та заступником начальника першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Львівської області ОСОБА_3 
Рішенням члена Комісії Костенка С.К. від 29.05.2018 відкрито дисциплінарне провазРішенням Комісії № 302дп-18 від 18.07.2018 строк проведення перевірки відомостей про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у дисциплінарному провадженні 11/2/4-898дс-176дп-18 продовжено на один місяць - до 23 серпня 2018 року. 
Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 358дп-18 від 05 вересня 2018 року притягнуто ОСОБА_1 , заступника начальника Личаківського відділу Львівської місцевої прокуратури № 1 Львівської області, до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення у вигляді заборони на один рік на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду.
При цьому, відповідач дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний дисциплінарний проступок, передбачений п. 5 та п. 6 ст. 43 Закону України "Про прокуратуру", а саме: вчинення дій, що порочить звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури та одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.
При винесення рішення колегією суддів було встановлено, що у ОСОБА_1 , при розгляді заяви ОСОБА_4 , виникла суперечність між приватним інтересом, що виразилося у небажанні настання негативних наслідків при внесенні відомостей до ЄРДР стосовно нього, як процесуального керівника по кримінальному провадженню № 12015140040000722 та його службовими повноваженнями, як керівника прокуратури, який вчинив дії, а саме розглянув по суті заяву ОСОБА_4 та прийняв рішення про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР, що у сукупності вплинуло на неупередженість прийнятого рішення під час виконання позивачем повноважень керівника Львівської місцевої прокуратури № 1, оскільки він у порушення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомив керівника вищого рівня про наявність у нього реального конфлікту інтересів, а також вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів.
Так, згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Порядок дисциплінарного провадження щодо прокурора врегульовано Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (надалі по тексту - Закон № 1697-VII).
Відповідно до частин першої та другої статті 45 вказаного Закону дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Комісією дисциплінарної скарги, у якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. Право на звернення до Комісії з дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.
Дисциплінарне провадження включає: 1) відкриття дисциплінарного провадження; 2) проведення перевірки дисциплінарної скарги; 3) розгляд висновку про наявність чи     відсутність дисциплінарного проступку прокурора; 4) прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора; 5) оскарження рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження; 6) застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.
Згідно із частиною першою статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: 1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; 2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення; 3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень; 4) порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру; 5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; 6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики; 7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку; 8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення; 9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.
Відповідно до частин четвертої та десятої статті 46 цього Закону після відкриття дисциплінарного провадження член Комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена Комісії за результатами перевірки. Член Комісії за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.
Частиною п`ятою статті 47 Закону № 1697-VII визначено, що розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні Комісії заслуховуються пояснення члена Комісії, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і в разі необхідності інших осіб.
Рішення в дисциплінарному провадженні Комісія приймає більшістю голосів від свого загального складу (частина перша статті 48 Закону № 1697-VII).
При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення (частина третя вказаної статті).
При цьому, Верховний Суд звертав увагу на те, що визначальним у вирішенні цього спору є встановлення обставин щодо наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку.
Також, рішення Верховного Суду від 29 липня 2019 року містило посилання на постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , якою провадження було закрито на підставі ст. 38 КупАП, тобто за закінченням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності, що, в свою чергу, не могло бути доказом відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень.
Однак, судом апеляційної інстанції, при перегляді постанов Галицького районного суду м.     Львова від 28 листопада 2018 року, були прийняті рішення про скасування постанов суду першої інстанції та закрито провадження у справах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч.ч.1,2 ст.172-7 КупАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях останнього.
Так, статтею 13 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів передбачено,     що працівник прокуратури, незважаючи на особисті інтереси, повинен вживати всіх можливих заходів щодо недопущення конфлікту інтересів, не допускати вчинення дій чи бездіяльності, які можуть його спричинити або створити враження про наявність такого конфлікту.
Згідно зі статтею 18 Кодексу працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб. Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури.
Відповідно до вимог частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) посадові та службові особи органів прокуратури зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів, повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була     дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів, вживати заходи щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.
Статтею 1 Закону визначено, що потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, а реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Відповідно до Порядку організації роботи з внутрішньої безпеки в органах прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 111 від 13 квітня 2017 року, до дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, належать порушення прокурором вимог, заборон та обмежень, встановлених Законами України «Про запобігання корупції», «Про прокуратуру».
Одночасно з цим, Суд звертає увагу, що відповідно до ч. ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП відповідальність передбачена за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.
Тобто, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок дотримання вимог антикорупційного законодавства, за порушення яких, в тому числі, цим Кодексом, передбачена адміністративна відповідальність.
Аналізуючи зміст наведених вище норм, колегія суддів зазначає, що склад правопорушення, визначеного ст. 172-7 КУпАП, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила дії, які направлені на досягнення певних особистих інтересів.
Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено ст. 172-7 КУпАП, полягає в порушенні вимог законодавства щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.
Зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого ст. 172-7 КУпАП) обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів).
Так, зі спірного рішення вбачається, що у діях ОСОБА_1 встановлено наявність складу дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні п. 5 та  п. 6 ст. 43 Закону України "Про прокуратуру", а саме: вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури та одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.
При цьому, передумовою для інкримінування особі порушення п. 5 та  п. 6 ст. 43 Закону України "Про прокуратуру" стало ймовірне порушення ОСОБА_1 вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», що полягало у неповідомленні керівника вищого рівня про наявність у нього реального конфлікту інтересів, а також вчинення дій та прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів.
Разом з цим, об`єктивна сторона дисциплінарного проступку ОСОБА_1 також полягає саме в порушенні вимог законодавства щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.
Таким чином, резюмуючи наведене вище, можна прийти до висновку, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 , фактично є тотожною об`єктивній стороні дисциплінарного проступку останнього.
Отже, на думку Верховного Суду, установлений постановою Львівського апеляційного суду від 16.01.2020 факт відсутності складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 , за наявності тотожності між об`єктивними сторонами адміністративного правопорушення та дисциплінарного проступку, нівелює висновки відповідача щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного правопорушення в цілому.
Крім того, суд апеляційної інстанції, при винесенні рішень, надав оцінку фактичним обставинам, що передували дисциплінарному провадженню і були покладені в основу рішення відповідача про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, і прийшов до висновку про відсутність будь - яких порушень Закону зі сторони позивача.
Так, Верховний Суд звертає увагу, що преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.
При цьому, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
Тобто, учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи.
Водночас, для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами визначеними процесуальним законодавством.
Однак будь - яких обґрунтованих заперечень, які могли би спростувати, в тому числі, преюдиційні обставини ні представником відповідача, ні представником третьої особи, до суду надано не було.
Зважаючи на те, що в установленому законом порядку будь - які звинувачення щодо ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення знято, особу визнано невинуватою, застосування до такої особи дисциплінарних стягнень, підґрунтям яких є ретельно вивчені та спростовані судом об`єктивні дані, є неприпустимим.
Крім того, законодавцем не передбачено механізму перегляду рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за нововиявленими обставинами самою Комісією, її правонаступником або іншим утворенням органів прокуратури, що також було підтверджено в судовому засіданні представником КДКП, а відтак єдиним способом захисту свого порушеного права для ОСОБА_1 є ініціювання питання про скасування спірного рішення перед судом.
При цьому Суд зазначає, що у вказаному випадку, за відсутності відповідної процедури виправдання особи тим органом, який накладав дисциплінарне стягнення, правомірності спірного рішення має бути надана оцінка  з урахуванням всіх обставин, які досліджувались раніше і стали відомі в ході розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами.
Згідно з частиною першою     статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України     кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених     статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої     статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України     в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, на думку колегії суддів Верховного Суду, заявником в повній мірі доведено належними та допустимими доказами наявність нововиявлених обставин та наявність підстав для перегляду рішення Верховного Суду від 29 липня 2019 року.
Відповідно до частини 4     статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України     за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:
1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;
2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;
3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.
Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України     передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Судом також ураховується, що залишення оспорюваного рішення чинним може призвести до подальшого порушення прав особи, яка, на даний момент, визнана судом невинуватою.
З огляду на викладене, застосовуючи принципи розумності, справедливості та пропорційності, з метою захисту прав заявника, недопущення існування негативних правових наслідків для особи, з урахуванням відсутності в його діях (діяннях) будь - яких правопорушень, Верховний Суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення Верховного Суду від 29 липня 2019 року у справі №9901/819/18 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, третя особа: Львівська обласна прокуратура про визнання протиправним та скасування рішення від 05.09.2018 №358дп-18 та ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Керуючись ст.ст. 77, 361,362,368,369 КАС України, Суд
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Верховного Суду від 29.07.2019 у справі №9901/819/18 - задовольнити.
Рішення Верховного Суду від 29 липня 2019 року у справі №9901/819/18 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, третя особа: Львівська обласна прокуратура про визнання протиправним та скасування рішення від 05.09.2018 №358дп-18 - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, третя особа: Львівська обласна прокуратура про визнання протиправним та скасування рішення від 05.09.2018 №358дп-18 - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії прокурорів від 05.09.2018 №358дп-18 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                                           А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                    Я.О. Берназюк

                                                                                                    М.М. Гімон

                                                                                                       І.В. Желєзний 

                                                                                                     Л.Л. Мороз                       

Повне рішення складено 04 листопада 2020 року.