Ухвала    
Іменем України                                  
23 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 727/10352/18
провадження № 61-16111ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,              Коломієць Г. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 30 вересня 
2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 січня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку спадкування за законом право власності на 45/200 частки домоволодіння, яке знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Не погодившись з указаним вище рішенням суду,  ОСОБА_1 та 
ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 30 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 січня 2020 року визнано неподаною та повернуто заявникам.
30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 30 вересня 2020 року (надійшла до суду 02 листопада 2020 року), 
в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просять скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що повертаючи їх апеляційну скаргу судом апеляційної інстанції порушено норми Конституції України, Закону України «Про судовий збір» та ЦПК України, у зв`язку із чим їх позбавлено права доступу до суду. Вважають, що заявлене  ОСОБА_1 клопотання про зменшення сплати судового збору підлягає задоволенню на підставі наданих нею доказів, які підтверджують її тяжке фінансове становище. 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.
Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати вимогам 
статті 356 ЦПК України.
Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої-третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених 
у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного 
її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у березні 2020 року 
 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 січня 2020 року.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 23 березня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 січня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без руху
з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги та надати документи, що підтверджують його сплату. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
На виконання вимог вказаної вище ухвали, ОСОБА_1 подала суду оригінал квитанцій про часткову сплату судового збору в розмірі 2 920,10 грн, а також клопотання про зменшення розміру сплати судового збору за подання апеляційної, в якому просила звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на тяжке фінансове становище у зв`язку із тим, що вона не працевлаштована, вимушена здійснювати догляд за малолітніми онуками та матеріально утримувати їх, оскільки їх батьки не спроможні надавати їм матеріальне забезпечення.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 02 квітня 2020 року 
у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено, продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що  ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження викладених нею обставин щодо звільнення від сплати судового збору.
Крім цього, судом встановлено, що копії ухвал Чернівецького апеляційного суду від 23 березня 2020 року та 02 квітня 2020 року було неодноразово надіслано заявникам засобами поштового зв`язку на вказані в апеляційній скарзі поштові адреси, які були ними отримані, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 
2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.
У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 
2020 року № 239, від 22 квітня 2020 року № 291, від 20 травня 2020 року 
№ 392, від 17 червня 2020 року № 500, від 22 липня 2020 року 
№ 641, карантин продовжувався відповідно до 24 квітня, до 11 травня, 
до 22 червня 2020 року, до 31 липня 2020 року, до 31 серпня 2020 року на усій території України.
Відповідно до пункту 12 розділу І Закону України від 30 березня 2020 року 
№ 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон 
№ 540-ІХ) розділ XII «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».
17 липня 2020 року набув чинності Закон України від 18 червня 2020 року 
№ 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 731-IX), яким законодавець по-іншому врегулював питання перебігу процесуальних строків під час дії карантину, які були продовжені на строк дії карантину Законом № 540-ІХ.
Згідно з пунктом 2 Закону № 731-IX пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином». 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону 
№ 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Отже, 20-денний строк після набрання чинності Законом № 731-IX закінчився 
06 серпня 2020 року.
Таким чином, встановивши, що у встановлений судом строк ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недоліки апеляційної скарги не усунули, суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу від 30 вересня 2020 року, дійшов обґрунтованого висновку про визнання апеляційної скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці 
від 29 січня 2020 року неподаною та її повернення з підстав невиконання вимог ухвали Чернівецького апеляційного суду від 23 березня 2020 року про залишення апеляційної скарги без руху.
Колегія суддів також погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та вважає, що доводи касаційної скарги про обмеження права на суд є безпідставними, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним 
і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
При цьому, легітимна мета обмеження прав дотримана, права заявників не порушені, оскільки вони не довели наявності підстав для звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
За таких обставин висновки суду апеляційної інстанції про невідповідність апеляційної скарги заявників вимогам статей 185, 357 ЦПК України у зв`язку 
з несплатою судового збору є правильними.
При цьому, апеляційним судом роз`яснено заявникам, що повернення апеляційної скарги не позбавляє їх можливості повторно звернутись із апеляційною скаргою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені 
у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     Д. Д. Луспеник
 
                                                                                                           Б. І. Гулько
 
                                                                                                           Г. В. Коломієць