ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7828/20 Справа № 208/6937/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого судді: Деркач Н.М.,
               суддів: Куценко Т.Р., Макарова М.О.,
               при секретарі Бондаренко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Редька Сергія Миколайовича на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Оператор газорозподільних систем “Дніпропетровськгаз” про визнання незаконними дій та зобов”язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз» та просила суд визнати незаконними дії відповідача по встановленню вузла обліку природного газу на ввідному газопроводі на будинку АДРЕСА_1 з метою комерційного обліку; зобов`язати відповідача у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та Кодексу ГРС встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 , індивідуальний лічильник обліку природного газу.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона є інвалідом ІІ групи та споживачем природного газу у квартирі АДРЕСА_2 . У листопаді 2018 року представниками відповідача на ввідному газопроводі будинку АДРЕСА_1 був встановлений та опломбований вузол обліку природного газу. Зазначені дії відповідача, на думку позивача, є незаконними, оскільки, встановивши вузол обліку природного газу на будинок, відповідач поставив у нерівне становище побутового споживача цього будинку ОСОБА_1 перед іншими побутовими споживача квартир багатоквартирних будинку в місті Кам`янське, в яких встановлені індивідуальні лічильники газу. Відповідач також не звертався до мешканців будинку щодо монтажу загальнобудинквого приладу обілку природного газу, не укладено акту розмежування балансової належності та експлуатації відповідальності сторін відносно будинку.
       Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погодившись з указаним рішенням суду, представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
       При цьому апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги незаконність дій відповідача по встановленню загальнобудинкового лічильника газу, а також те, що позивач має право на встановлення індивідуального лічильника газу за рахунок відповідача.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить залишити її без задоволення, а рішення суду, як законне та обгрунтоване залишити без змін. Відповідач зазначає про те, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи та дано їм належну правову оцінку.
        Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
               Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є споживачем послуг із газопостачання квартирі АДРЕСА_2 .
У листопаді 2018 року представниками відповідача на ввідному газопроводі будинку АДРЕСА_1 був встановлений та опломбований вузол обліку природного газу.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що дії відповідача по встановленню та опломбованню вузлу обліку природного газу на ввідному газопроводі будинку є неправомірними, порушують її права, а також зазначила, що має право на встановлення за рахунок відповідача індивідуального засобу обліку газу.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 про незаконність дій відповідача по встановленню загального лічильника газу на будинок є недоведеними.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам норм Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Закону України «Про ринок природного газу», Глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків   за надання населенню послуг газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року №620 (далі Тимчасове положення), Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 та Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500.
Зокрема, відповідно до вимог п.1 Гл.5 Розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.
Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.
З наведених вище норм закону випливає правомірність дій відповідача по встановленню загальнобудинкового приладу обліку газу у будинку позивача, що свідчить про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.
Що стосується висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача встановити індивідуальний прилад обліку газу, то колегія суддів вважає його неправильним з огляду на наступне.
       Згідно з частиною першою статті 5 Закону N 1023-XII держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.
Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону N 1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.
Згідно зі статтею 2  Закону України від 24 червня 2004 року N 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.
Як наведено у статті 3 Закону N 1875-IV, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.
Відповідно до частини першої статті 14 Закону N 1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
       Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.
Згідно з частиною першою статті 19 Закону N 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону N 1875-IV виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.
       Як зазначено у частині першій статті 30 Закону N 1875-IV, державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.
       Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом N 3533-VI.
Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
АТ «Оператор газорозподільних систем «Дніпропетровськгаз»  є Оператором ГРМ.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону N 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Згідно з положеннями статті 6 Закону N 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року N 259-р "Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу", газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту "а" пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року N 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.)
Установлено, що позивач є споживачем природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.
Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.
Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: "споживач" - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про ринок природного газу" та Кодексі ГРС.
Матеріалами справи встановлено, що позивач приєдналася до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ.
Листом ПАТ «Дніпропетровськгаз» від 18.03.2019 року на звернення позивачки повідомлено, що так як споживачі будинку забезпечені комерційним обліком за рахунок Оператора ГРМ, підстав для встановлення за його рахунок індивідуальних лічильників газу немає.
Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV "Ціна, порядок обліку та оплати природного газу", розділом V "Права та обов`язки споживача" та розділом VI "Права і обов`язки постачальника".
Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору  газопостачальна  компанія бере на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послугвід 28 грудня 2011 року N 150 "Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу" (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.
Оскільки позивач сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то слід дійти висновку, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачкою, та відповідно до частини першої статті 6 Закону N 3533-VI забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року.
Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачці суперечить вимогам законодавства, порушує права ОСОБА_1 . З урахуванням вимог статті 5 Закону N 1023-XII, статті 2 Закону N 1875-IV волевиявлення позивачки на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.
Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. 
Обраний позивачкою спосіб захисту відповідає вимогам статті 16 ЦК України.
       Доводи представника відповідача, про те, що Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.03.2016 року № 391 «Про затвердження Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки» затверджено план розвитку газорозподільної системи ПТА «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування, від якого «Дніпропетровськгаз» не може відступати, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .
З наведених вище підстав колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання відповідача встановити індивідуальний лічильник газу позивачці, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 81-384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 - адвоката Редька Сергія Миколайовича задовольнити частково. 
       Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Оператор газорозподільних систем “Дніпропетровськгаз” про зобов”язання вчинити певні дії скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.
       Зобов”язати Акціонерне товариство “Оператор газорозподільних систем “Дніпропетровськгаз” за свій рахунок у термін до 01.01.2021 року здійснити встановлення індивідуального газового лічильника для побутового  споживача  ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 .
       В іншій частині рішення суду залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді:                                                                        Н.М.Деркач

                                                                       Т.Р.Куценко

                                                                       М.О.Макаров