ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року	Львів	Справа № 300/1255/20 пров. № А/857/11461/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Глушка І.В. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.07.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного військового комісаріату, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. про визнання дій протиправними, зобов`язання оформити нову довідку про розмір грошового забезпечення та провести перерахунок пенсії за вислугу років (суддя суду І інстанції: Кафарський В.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 30.07.2020р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

05.06.2020р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача Івано-Франківського обласного військового комісаріату /ОВК/ про відмову йому в підготовці та надані до Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Івано-Франківської обл. оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення на час звернення до суду, у відповідності до вимог ст.ст.43 і 63 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів /КМ/ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.01.2018р. основного розміру його пенсії; зобов`язати Івано-Франківський ОВК підготувати та надати до ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 на час звернення до суду, у відповідності до вимог ст.ст.43 і 63 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст.9 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положень постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення з 01.01.2018р. перерахунку основного розміру його пенсії; зобов`язати ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії згідно нової довідки Івано-Франківського ОВК про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 на час звернення до суду, у відповідності до вимог ст.ст.43 і 63 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст.9 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положень постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення з 01.01.2018р. перерахунку основного розміру його пенсії; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань в солідарному порядку з ГУ ПФ України в Івано-Франківської обл. та Івано-Франківського ОВК на користь позивача сплачені витрати на правничу допомогу в розмірі 3993 грн. 80 коп. (а.с.1-17).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників страви (у письмовому провадженні) (а.с.48-49).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.02.2020р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправними дії Івано-Франківського ОВК щодо відмови у наданні до ГУ ПФ України в Івано-Франківської обл. оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення; зобов`язано Івано-Франківський ОВК надати до ГУ ПФ України в Івано-Франківської обл. нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії з 01.04.2019р., із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на 05.03.2019р.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.106-119).

Частково не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати в частині відмови в позовних вимогах та прийняти нову постанову, якою задовольнити вказані вимоги; стягнути в солідарному порядку з відповідачів витрати на правову допомогу в розмірі 11134 грн. 05 коп. (а.с.126-147).
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив принцип ефективного способу судового захисту, не врахувавши усталену судову практику з цього питання, а також сформовані правові позиції Європейського суду з прав людини.
Окрім цього, відповідач ГУ ПФ в Івано-Франківській обл. в своєму рішенні вих. №1143-1020/4-02/8-0900/20 від 14.05.2020р. щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 призначеної пенсії в основному розмірі з врахуванням додаткових видів грошового забезпечення для обчислення пенсії, які мали постійний щомісячний характер, відповідно до його заяви від 22.04.2020р., відхилив сам факт такого перерахунку та виплати, хоча вказані додаткові види грошового забезпечення враховувались при обчисленні пенсії ОСОБА_1 до 01.01.2018р. і в пенсійній справі ОСОБА_1 були відповідні підтверджуючі документи, зокрема, Розрахунок на пенсію за вислугу років Івано-Франківського ОВК від 12.01.2005р., а також відповідні протоколи за пенсійною справою № ХД-17981.
Наведений відповідач в цьому випадку проявив недбалість, так як мав законні підстави провести вищевказаний перерахунок пенсії ОСОБА_1 .
Вважає, що відмова суду в задоволенні позовних вимог, які стосуються пенсійного органу, призведе до порушення в майбутньому прав на належне пенсійне забезпечення ОСОБА_1 і втрати частини пенсійних внесків (майна), а також спонукатиме до повторного звернення до суду.
Також судом помилково вирішено питання розподілу судових витрат в частині витрат на правову допомогу, оскільки позивачем представлені всі необхідні документи, які посвідчують факт надання правової допомоги адвоката та оплату їх вартості. Оцінка судом наданої квитанції № 23 від 05.06.2020р. є хибною, оскільки адвокат Олейняш М.І. веде Книгу обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність; знаходиться на обліку в податковому органі як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (№ 68805/90 від 28.01.2011р.).

Відповідачами Івано-Франківським ОВК та ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. скеровані до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу, в якому останні вважають її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення (а.с.156-158, 160-170).

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 є пенсіонером Збройних Сил України, перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. і отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с.18-19, 20-21).
Згідно із протоколом від 01.12.2017р. пенсія позивача обрахована в основному розмірі 90 % грошового забезпечення, яке складалось з таких сум: посадовий оклад - 1150 грн.; оклад за військове звання - 135 грн.; процентна надбавка за вислугу років 40 % - 514 грн.; надбавка за кваліфікацію, в/сл., клас майстер 5,5% - 63 грн. 25 коп.; надбавка за умови режимних обмежень, допуск Ф.1 (20%) - 230 грн.; надбавка за особливо важливі завдання 50 % - 899 грн. 50 коп.; премія 10 % - 115 грн. (а.с.37).
30.08.2017р. КМ України прийняв постанову № 704 (набрала чинності з 01.03.2018), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років.
Пунктом 2 цієї постанови установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
21.02.2018р. КМ України прийняв постанову № 103, пунктами 1, 2 якої встановлено перерахувати з 01.01.2018р. пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 01.03.2018р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.03.2018р. відповідно до постанови № 704 від 30.08.2017р.
Вказаний перерахунок позивачу здійснений пенсійним органом із таких сум грошового забезпечення: посадовий оклад - 5640 грн.; оклад за військовим званням - 1480 грн.; процентна надбавка за вислугу років 50 % - 3560 грн.; премія - 0,00 грн. (а.с.38).
05.03.2019р. набрало законної сили рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12.12.2018р. у справі № 826/3858/18, яким визнано протиправними та нечинними п.п.1, 2 постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р. та зміни до п.5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», затв. постановою КМ України № 45 від 13.02.2008р.
21.04.2020р. позивач звернувся до Івано-Франківського ОВК із заявою про надання до ГУ ПФ в Івано-Франківській обл. довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (а.с.22-25).
04.05.2020р. Івано-Франківський ОВК листом № 12/617 повідомив позивача про те, що на момент видачі довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 не було жодних підстав для включення в неї інших видів грошового забезпечення, крім окладу за посадою, військовим званням та відсоткової надбавки за вислугу років (а.с.26-27).
22.04.2020р. позивач звернувся до ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. із заявою про проведення перерахунку пенсії з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та раніше виплачених сум (а.с.28-29).
Згідно відповіді ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. № 1143-1020/4-02/8-0900/20 від 14.05.2020р. є відсутніми законні підстави та відповідні повноваження для проведення перерахунку пенсії позивача (а.с.30-32).

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та осіб, які мають право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців та осіб, які мають право на отримання пенсії відповідно до вказаного Закону.
Визнання з 05.03.2019р. протиправними окремих положень постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», затв. постановою КМ України № 45 від 13.02.2008р., свідчить про інше правове регулювання спірних правовідносин та наявність підстав для здійснення нового перерахунку пенсії позивачу, із врахуванням усіх складових грошового забезпечення позивача, передбачених ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», на підставі заяви самого пенсіонера.
Окрім цього, дії відповідача Івано-Франківського ОВК щодо відмови у складенні нової довідки про розмір грошового забезпечення та проведення перерахунку пенсії, на підставі такої довідки, з урахуванням скасованих положень постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», затв. постановою КМ України № 45 від 13.02.2008р., призведе до неправомірного та необґрунтованого зменшення розміру пенсійних виплат позивача.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. суд виходив з того, що вимоги про зобов`язання цього відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі отриманої оновленої довідки не можуть бути задоволеними, оскільки відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Предметом судового розгляду можуть бути лише правовідносини, які вже виникли і пов`язані із захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав. На час розгляду даної адміністративної справи нова довідка про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019р. відповідачем Івано-Франківським ОВК не видана, тому у відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. не виник обов`язок здійснювати на підставі неї перерахунок. Отже, такі вимоги заявлені передчасно.
В частині вирішення питання про розподіл судових витрат суд керувався тим, що в матеріалах справи містяться копії договору про надання правової допомоги від 16.04.2020р., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 21/385, виданого 02.06.2004р., акт прийняття робіт та розрахунок витрат на правничу допомогу від 05.06.2020р., квитанція № 23 від 05.06.2020р.
Однак, надана квитанція № 23 від 05.06.2020р. не містить будь-яких реквізитів рахунку адвоката та виписана адвокатом ОСОБА_2 , а тому не є належним фінансовим документом, який підтверджує в даному випадку факт понесення позивачем витрат на правову допомогу.
Факт реального понесення витрат на правову допомогу може бути доведено на підставі квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документа, касового чеку тощо. Інших належних доказів на підтвердження оплати витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, представником позивача суду не надано.

          Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі» у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується сторонами в частині задоволених вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, в поданій ОСОБА_1 апеляційній скарзі вказано на оскарження рішення суду в частині відмовлених позовних вимог стосовно відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл., а також щодо проведеного розподілу судових витрат.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків в частині часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

          В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на перерахунок пенсії за вислугу років з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення, починаючи з 05.03.2019р.
При цьому, реалізація такого права позивача здійснюється лише при наявності нової довідки про грошове забезпечення із урахуванням всіх вказаних складових; така довідка видається відповідачем Івано-Франківським ОВК; наявність такої довідки слугує достатньою підставою для перерахунку пенсії за вислугу років в силу вимог діючого пенсійного законодавства.

Відповідно питання здійснення перерахунку пенсії на підставі нової довідки, виданої Івано-Франківським ОВК, є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про зобов`язання вказаного відповідача видати довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.
Колегія суддів зауважує, що позивач не звертався до відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. із відповідними заявами щодо перерахунку його пенсії на підставі нової довідки, виданої Івано-Франківським ОВК.
Наявне у справі звернення позивача від 22.04.2020р. до ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. стосувалися неправомірності проведеного у березні 2018 року перерахунку пенсії згідно попередньої довідки Івано-Франківського ОВК, що включала лише посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням, надбавку за вислугу років.
У своєму відзиві на заявлений позов ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. заперечувало щодо задоволення позовних вимог з таких підстав як пропуск позивачем строку звернення до суду, а також правомірність проведеного з 01.01.2018р. перерахунку пенсії позивача. Будь-яких заперечень щодо перерахунку пенсії на підставі нової довідки Івано-Франківського ОВК із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених на 05.03.2019р., цим відповідачем не висловлювалося.
З цієї позиції не можна зробити висновок, що після визнання за позивачем права на перерахунок пенсії за вислугу років, отримання позивачем нової довідки Івано-Франківського ОВК, відповідачем буде здійснено такий перерахунок не у тому розмірі, на який сподівається позивача, що змусить останнього повторно звертатися до суду.
Відтак спору щодо перерахунку належної позивачу пенсії за вислугу років на підставі нової довідки Івано-Франківського ОВК із врахуванням додаткових видів грошового забезпечення на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало.

Також відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. ще не ухвалював рішення щодо відмови у перерахунку пенсії позивача на підставі нової довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 , виданої на виконання рішення суду першої інстанції, а тому є відсутніми підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку пенсії будуть порушені.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Колегія суддів наголошує, що позовні вимоги про захист права можуть вважатися передчасними, якщо вони не були предметом правовідносин, з яких виник спір.
Так, позивач не звертався із заявою про перерахунок пенсії за вислугу років на підставі нової довідки Івано-Франківського ОВК. Відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. не висловлювався щодо цих аспектів перерахунку пенсії, оскільки вважає, що ОСОБА_1 проведений перерахунок пенсії на підставі належно виданої довідки про грошове забезпечення, а також заперечує за відсутності відповідної довідки право позивача на перерахунок його пенсії. Позиція відповідача з цих питань відома з його відзиву на позов. 
Отже, між позивачем та ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. є відсутнім спір щодо перерахунку пенсії позивача на підставі нової довідки про грошове забезпечення.
Відтак, позовні вимоги, які заявлені до ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. про перерахунок пенсії на підставі нової довідки Івано-Франківського ОВК про розмір грошового забезпечення слід вважати передчасними.
Звідси, за результатами розгляду цієї справи, в суду не виникала необхідність надати правову оцінку діям/бездіяльності пенсійного органу, обравши в резолютивній частині судового рішення такий спосіб захисту прав позивача як зобов`язання провести перерахунок пенсії.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Івано-Франківського ОВК щодо відмови у наданні до ГУ ПФ України в Івано-Франківської обл. оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення; зобов`язання Івано-Франківський ОВК надати до ГУ ПФ України в Івано-Франківської обл. нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії з 01.04.2019р., із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на 05.03.2019р.
Водночас, питання щодо конкретних розмірів додаткових видів грошового забезпечення, які повинні бути включені в довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії. колегія суддів вважає передчасними, оскільки такий спір може виникнути лише при наявності такої довідки із зазначенням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення на конкретну дату.

Окрім того, беручи до уваги суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову (позивач є особою, яка отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; відповідачем є орган, уповноважений видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії; спір виник у зв`язку із відмовою уповноваженим органом підготувати та надати до пенсійного органу оновлену довідку про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019р. із зазначенням відомостей про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії) є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.06.2020р. за результатами розгляду зразкової справи № 160/8324/19 (провадження № Пз/9901/20/19).
За правилами ст.291 КАС України правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 24.06.2020р. у згаданій зразковій справі, є обов`язковим для судів при ухваленні рішень у типових справах.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткову підставність та обґрунтованість заявленого позову, через що останній підлягає до часткового задоволення, із вищевказаних мотивів.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати, понесені апелянтом під час апеляційного розгляду справи (зокрема, на правову допомогу адвоката), належить покласти на апелянта ОСОБА_1 .

          Стосовно правильності проведеного судом розподілу судових витрат колегія суддів враховує наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.
За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

          Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката в суді першої інстанції на стадії пред`явлення позову, в загальному розмірі 3993 грн. 80 коп.
На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено (в копіях):
договір від 16.04.2020р. про надання правової допомоги (а.с.41);
свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 21/385 від 02.06.2004р. (а.с.42);
акт прийняття робіт та розрахунок витрат на правничу допомогу від 05.06.2020р. (а.с.43);
квитанція № 23 від 05.06.2020 (а.с.44).
Під час розгляду справи в суді першої інстанції будь-яких інших документів в частині понесених витрат на правничу допомогу позивач не надавав.

Водночас, представлені документи містять істотні недоліки, які враховуються судом апеляційної інстанції під час вирішення питання про розподіл судових витрат.
Зокрема, між сторонами договору не узгоджений чіткий перелік правових послуг та вартість кожної послуги. 
Відомості складеного 05.06.2020р. акту прийняття робіт та розрахунку витрат на правничу допомогу вказують про включення до нього вартості попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин (0,4 години), вивчення адвокатом судової практики, складання заяв до відповідачів (по 0,5 години на кожну заяву), які мали місце до звернення позивача до суду.

До матеріалів справи надано документ про сплату готівкових коштів на користь адвоката у формі квитанції про прийняття гонорару адвокатом.
Відповідно до положень ст.14 Податкового кодексу України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.
Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення про форму та зміст розрахункових документів, затв. наказом Міністерства фінансів України № 13 від 21.01.2016р., та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затв. постановою Правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.
Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом гонорару, а також не встановлено форму такого документа.
Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Таким чином, представлена позивачем квитанція може вважатися належним доказом понесення витрат на правову допомогу в розмірі, який вказаний позивачем.

Отже, надані суду матеріали доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу саме в розглядуваній справі.
Щодо оцінки заявлених до відшкодування адвокатських витрат (їх складу та вартості) колегія суддів вважає їх істотно завищеними, оскільки розглядувана справа віднесена процесуальним законом до справ незначної складності.

Оцінюючи в сукупності викладене, враховуючи доводи відповідача Івано-Франківського ОВК, який вказує на неспівмірність заявлених витрат на правничу допомогу із складністю справи, колегія суддів вважає за таких умов позивачем не підтверджено несення витрат на правові послуги в розглядуваній справі у заявленому розмірі.
Водночас, за таких умов суд не позбавлений об`єктивної можливості оцінити рівень адвокатських витрат, достовірно встановити несення таких витрат позивачем, а також обґрунтованість рівня їх вартості.
Суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, однак в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді вивчення та аналізу доказів по справі, підготовки позову та додатків до нього.

Враховуючи складність розглядуваної справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт (розгляд справи проведено в письмовому провадженні без виклику сторін), витрачений час, співмірність понесених витрат із ціною позову та значення справи для особи, яка є стороною по справі, апеляційний суд вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу саме в розмірі 1000 грн.
Решта вимог позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів відхиляє як такі, що не підтверджені належними доказами, і є неспівмірними.

          При вирішенні наведеного питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у додатковій постанові від 08.05.2018р. у справі № 810/2823/17, в постановах від 15.05.2018р. у справі № 821/1594/17, від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 19.09.2019р. у справі № 826/8890/18, від 16.04.2020р. у справі № 727/4597/19, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

          Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про помилковість висновків суду в частині розподілу судових витрат.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача Івано-Франківського ОВК на користь позивача 1000 грн. витрат на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань цього відповідача.

З огляду на вищевикладене, в розглядуваній частині доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм процесуального права (в частині розподілу судових витрат), через що оскаржуване рішення суду слід змінити в цій частині.
В решті рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують інших висновків прийнятого судом рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій частині є відсутніми.

Наведена справа визнана судом апеляційної інстанцій типовою, під час судового розгляду враховані правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, через що постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, встановлених ч.5 ст.291 КАС України.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, ч.2 ст.313, п.2 ч.1 ст.315, ст.316, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.07.2020р. в адміністративній справі № 300/1255/20 змінити в частині розподілу судових витрат.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківського обласного військового комісаріату ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, понесені в суді першої інстанції, у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.
В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише з підстав, передбачених ч.5 ст.291 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 02.12.2020р.